O histologické stavbě chordy dorsalis a o t. zv. chordální chrupavce. 5 



magnilarva) stavena z buněk, obsahujících pro chordu charakteristické, 

 čirou tekutinou naplněné vacuoly. Tyto postaveny jsou v chordě stří- 

 davě, klínovitě mezi sebe zasahujíce, a sice tak, že na příčním řezu 

 jich jest vždy několik zasaženo. V dalším stadiu vývoje mizí tento 

 obraz; v chordě objeví se totiž dutina, kterou buůky bývají zatlačeny 

 na periferii chordy. 



U Amphioxa v embryonální době pozorujeme stadium odpovída- 

 jící onomu uTunicat; buňky ležeji též zde, jak Hatschkova [81.] vy- 

 obrazení ukazují, v první době vývoje střídavě; rovněž tak jest tomu 

 ostatně i u craniotů, chorda se zakládající tvořena jest všude několika 

 (ač málo) vrstvami buněk clo sebe zasahujících. Tento způsob stavby 

 jest význačný pro prvé stadium vývoje chordy a jak řečeno, u Tuni- 

 katů zůstává nejdéle zachován; pozdější stav jest tu jen modifikací jeho. 

 (Klaatsch.) 



Amphioxus. Zvláštní jest stavba vyvinuté chordy Amphioxa, 



níž vzdor tomu, že celá velká literatura jí se zaměstnává,*) do 

 nedávná byly spory. Chorda ta budována jest řadou destiček asi va- 

 zivového rázu kolmo těsně za sebou postavených a tvořících jakási septa 

 uvnitř obalů chordálních (Chordaplatten). Na jednotlivých z nich asi upro- 

 střed leží malé, celkem hvězdovité buůky. Nejhořeji a nejdoleji, kde de- 

 stičky ty nedosahují docela k obalům, jest malý prostor po celé délce 

 chordy tímto způsobem vzniklý vyplněn tak zvanou Müllerovou tkaní, **) 

 sestávající z hvězdo vitých neb kulatých buniček. 



Habitus chordy této jest úplně jiný, nežli obyčejné chordy craniotů, 

 která jest všude, jak známo, parenchymem velikých, vacuolou opatřených 

 buněk stavena. Starší histologové neodvážili se vykládati tuto různost, 

 teprve v novější době se někteří o to pokusili. Lwoff [89.] domnívá se, že 

 rozdíly vestavbě chordy u Amphioxa a craniotů jsou jen zdánlivé. On 

 tvrdí, že to, co považujeme za kolmo celou chordu přepažující desky, není 

 ničím jiným, než-li hranicemi vacuoliso váných buněk chordálních, které 

 jsou tvaru asi čočkovitého, a kterých prý leží několik nad sebou. 



1 chordu craniotů jest prý možno po maceraci na podobné destičky, 

 jako je u Amphioxa vidíme, rozděliti; i zde adhaerují prý buůky 

 v jednom směru více na sebe nežli ve druhém. Náhledy Lwovovy, 

 ačkoliv došly leckde uznání, nejsou nikterak správné. Snadno můžeme 

 se přesvědčiti na praeparátech dobře konservovaných, že destičky 



*) Podrobné zprávy o sem spadajících pojednáních podává ve své práci 

 Joseph [95]. 



**) W. Mdllek [71] ji popsal poprvé. 



