g XLV. F. K. Studnička: 



JPetromy%on ßuviatilis. U Petromyzonta rovněž jako u Chi- 

 maery a chrupavčitých ganoidů nacházíme nejpůvodnější způsob 

 stavby chordy z celé řady craniotň. Chorda tvoří zde pravidelný 

 válec a není tu ještě těly obratlů stlačována, jako jinde. Tkáň chordy 

 neobsahuje v sobě nikde větší konstantně se objevující dutiny; ony 

 skuliny, které někdy na praeparátech v centru chordy vídáme a které 

 někteří autorové [Schneider 79, Lwoff 87] za něco skutečným po- 

 měrům odpovídajícího považovali (Chordahöhle), nejsou ničím jiným, 

 nežli artefaktem, vznikajícím kontrakcí tkáně při konservaci; na 

 vhodně konservovaných praeparátech skulin těch nevídáme. Chorda 

 Petromyzonta jest odevšad obaly chordovými obklopena, pouze na nej- 

 zadnějším konci svém na samotném zakončení, kde tkáň chordální 

 jest ostatně poněkud abnormální, tyto scházejí. 



Buňky chordy jsou vacuolou vyplněné a celkem kulaté, jen ve 

 středu chordy prodlužují se ve směru longitudinálním a tvoří zde 

 pevnější část tkáně, tak zvaný „Chordastrang". Na periferii chordy 

 jest známý Chordaepithel, jehož buňky jsou kolmo na obaly postaveny 

 a spořádáním svým upomínají na nějaký cylindrický epithel, ačkoliv 

 jinak o pravém epithelu zde ovšem nemůže býti řeči. 



U zcela malých larev (Ammocoetů) a u větších embryonů 

 nacházíme od popsaného právě způsobu stavby tu odchylku, že „chor- 

 dastrang" zde úplně schází. Okolnost tu zvláště proto vytýkáme, ježto 

 svědčí proti Klaatschovu názoru, dle něhož má onen „chordastrang" 

 míti důležitý význam ťylogenetický. Chorda upomíná zde asi na chordu 

 larev žabích, která též nemá žádný „chordastrang" ; chorclaepithel jest 

 zde zejména u starších embryonů spíše plochý než cylindrický, právě 

 tak jako u larev žabích. Buněk chordu stavících jest na tomto stadiu 

 vývoje ještě málo, na příčném řezu bývá jich často jen asi 8 — 10 za- 

 saženo, dělením se buněk chordaepithelu vzniká celé to množství 

 buněk, které nacházíme u živočicha dospělého. 



Na ještě mladší stadia vývoje chordy zacházeti zde nemíníme, ač- 

 koliv zejména „stadium amphioxové" jest zde velmi zajímavé a lá- 

 kalo by tu k podrobnějším výzkumům; leč o tom budeme snad v jiné 

 embryologické práci míti příležitost blíže se zmíniti. Zde podáme jen 

 krátký nástin právě pro tuto dobu embryonálního vývoje charakteri- 

 stického pochodu vacuolosace buněk chordálních. 



Buňky chordy Petromyzonta jsou vyplněny de norma jedinou 

 velikou vacuolou, která obsahuje čirou tekutinu; Lwopf [87.] domnívá 

 se o nich, že obsahují též plyny, jak se prý dá poznati dle toho, že 

 kousky chordy hozené do vody plavou na této. Z vlastních zkušeností 



