O histologické stavbě chordy dorsalis a o t. zv. chordální chrupavce. 9 



nemohu to potvrditi; též Ebnerovi [96.] nebylo to možno. Process, 

 kterým z obyčejných embryonálních buněk tento definitivní stav, kde 

 plasma jest vyloučenou v buňce tekutinou na periferii zatlačeno, po- 

 psal poprvé zevrubněji Goette [75.] u Bombinatora; ježto však tento 

 autor měl poněkud odchylné náhledy o stavbě chordy, stěny mezi 

 vacuolami považoval na př. za pouhé blány a upíral buňkám chor- 

 dalním jich povahu buněčnou,*) není jeho popis**) úplně případný. Týž 

 autor podává však na tabulkách k jinému pojednání [78c, Taf. VIL 

 Fig. 1, 2] správné vyobrazení processu onoho u Teleosteí. V poslední 

 době popsal pochod vznikání vacuol znovu Scheel dle zkoumání na 

 3 — 4 mm dlouhých embryonech druhu Khodeus amarus [92, Taf. I., 

 Fig. 1, 2], dle toho, že však kreslí ve vnitřku svých „vacuol" jádro 

 i splasmatem, soudím, že se tu jedná o jiný druh buněk než u Petro- 

 myzonta, o buňky se ztuhlým exoplasmatem, jak je později poznáme, 

 a nemůžeme zde tudíž na udání jeho dále zacházeti. Já sám měl 

 jsem v Neapoli příležitost pozorovati process vacuolisace na embryonech 

 od Lophius piscatorius. Zadní část chordy, zůstávající na stadiu primi- 

 tivnějším, měla ještě buňky bez vacuol, kdežto v přední části bylo 

 plasma vzniklými vacuolami zatlačeno na periferii. 



O processu vacuolisace u Petromyzonta samého k vůli některým 

 zvláštnostem s ním spojeným nehodlám se prozatím na tomto místě 

 zmiňovati. 



Process vacuolisace upomíná asi na objevování se tuku v tukové 

 tkáni neb na obdobné processy v některých vazivech (blasiges Binde- 

 gewebe) evertebratů. 



Jemnější histologickou stavbou chordy Petromyzonta v dospělém 

 stavu jeho zabývali se v novější době Retzius [81.], Lwopp [87.], Renaut 

 [93.] a nejnověji Ebner [96.]. Zkoumání odborníků těchto nevedla ku zají- 

 mavějším resultátům, a v četných i důležitých detailech si jednotliví 

 z nich odporovali. Stěny dělící vacuoly od sebe považovali někteří 

 za dvojité, jiní za jednoduché; o tom, že Goette svého času buněčnou 

 povahu jich naprosto popíral, zmínili jsme se již dříve. Též panoval 

 spor o strukturu stěn těch ; Retzius nalezl na nich vláknitou skladbu, 

 kterou Lwoff rozhodně popřel ; až před nedávném zastával se Ebner opět 



*) r Die zellige Natur dieser Vacuolen führenden Chordaelemente ist ver- 

 loren gegangen." „Die Kerne liegen frei an den Vacuolenwänden." 



' **) „Durch den immer grösser werdenden Druck in den Vacuolenwänden 

 enthaltenen Interstitialflüssigkeit schwindet die Anfangs an den Seitenwänden 

 der Vacuolen zusammenhängende Protoplasmaschicht erst an einigen Stellen, 

 dann immer mehr, schliesslich vollkommen." 



