10 XIV. F. K. Studnička 



správnosti nálezů Retziových. Týž autor formuloval nejnověji naše dosa- 

 vadní známosti o způsobu stavby tkáně chordální asi následujícím způ- 

 sobem: [95., Str. 9.] „Seit Schwann [39.] sieht man mit Recht in der so- 

 genannten Chordagallerte ein Gewebe, das einem Pflanzenparenchyme 

 sehr ähnlich ist. Polygonale, grosse Zellen stossen dicht gedrängt an- 

 einander. Die Membranen dieser Zellen sind ringsum geschlossen, 

 sie sind gemeinsam für je zwei Nachbarzellen, nur selten sieht man 

 in den Zwickeln, wo mehrere Zellen aneinanderstossen, Andeutungen 

 von Mittellamellen und von Interzellularräumen. Die Membranen der 

 Chordazellen sind doppelbrechend und von ziemlicher Festigkeit, bei den 

 Cyclostomen sieht man die Membranen aus feinen Fasern zusammen- 

 gesetzt. Der Hohlraum der Zelle ist zum grössten Theil von einer 

 Flüssigkeit (Vacuole) erfüllt; der Plasmakörper der Zelle bildet nur 

 einen dünnen fein granulirten Überzug der inneren Fläche der Zell- 

 membran und an einer etwas verdickten Stelle desselben befindet 

 sich, ebenfalls der Membran innig anliegend, der Zellkern." 



Naše vlastní pozorování poučila nás o tom, že stavba chordy 

 jest poněkud jiná, než nám ji tento popis Ebnerův líčí. Autoři, kteří 

 dosud chordou se zabývali, brali si za objekt ku svému výzkumu 

 chordu z kterékoliv části těla, a nalezli ovšem všude velmi tenko- 

 stěnné tkanivo, na němž byl další výzkum nesmírně těžký. Nám na- 

 proti tomu podařilo se objeviti daleko vhodnější objekt ku zkoumání 

 a sice tkáň chordy, jak ji nacházíme v kauclálním zakončení jejím. 



Otázky, které na tenkých stěnách tkáně chordální v ostatním 

 těle naprosto nelze rozřešiti, řeší se na jmenovaném právě místě na 

 téměř schematických obrazech, které praeparáty naše poskytují, 

 velmi lehce. 



Při zkoumání příčních řezů*) vidíme při poněkud jen silnějším 

 zvětšení zřetelně, že zde všechny buňky chordy mají vlastní a to ne 

 právě příliš tenké „stěny" kolem vacuoly. Na mnoha místech, kde 

 buňky jednotlivé jsou přirozenou jakousi macerací od sebe odtaženy, 

 podán jest přímý důkaz pro dvojitost oněch domnělých „blan". Názor 

 posléze Ebnerem vyslovený o tom, že stěny mezi vacuolami jsou jedno- 

 duché, jeví se tudíž býti nesprávným; můžemeť přece dle poměrů zde 

 v kaudální ploutvi souditi jistým právem na poměry v přední části 

 chordy. Tkáň chordy jest jistě všude dle stejného principu stavená, 

 jen že naše pomůcky dovolují nám pouze na zvlášť příznivých místech 

 způsob stavby rozřešiti. 



*) Popis následující vztahuje se na praeparáty konservované Müllerovou 

 tekutinou, které ukazují poměry ty daleko lépe nežli kterékoliv jiné. 



