O histologické stavbě chordy dorsalis a o t. zv. chordální chrupavce. \\ 



Na prvý pohled zdálo by se, že tkáň, kterou tu v chordě na- 

 cházíme, upomíná na nějakou chrupavku paren chymovou [Tab. L, 

 obr. 3.], avšak bližší zkoumání poučí nás o tom, že domnělá stěna 

 buňky, která by na nějakou „Knorpelkapsel" měla připomínati, není 

 ničím jiným, nežli vrstvou hustého homogeního plasmatu kolem Va- 

 cuoly. Ebner zmiňuje se sice o jemné vrstvě plasmatu uvnitř blány 

 dělící vacuoly, já však ani v kaudální chordě, kde přece stavba buněk 

 jest dostatečně zřetelná, žádné takové jsem nenalezl, a nepatrné tu 

 a tam velice zřídka se objevující sraženiny uvnitř blány dají se vy- 

 ložiti jako zbytky tekutého obsahu vacuoly. Chtěli-li bychom tedy 

 stěny vacuol považovati za nějaké blány buněčné, kryl by se tento 

 způsob nazírání asi úplně s Goetteovým, o němž jsme zprvu se zmi- 

 ňovali. Ze se tu skuteČDě jedná o třeba dosti silně pozměněnou 

 ztuhlou a jistě asi ne více „života schopnou" vrstvu plasmatu, a nikoliv 

 o vyloučenou blánu buněčnou, poznáme s určitostí, sleduj eme-li pře- 

 chod od nejkrajnější řady vacuolisovaných buněk chordálních ku neva- 

 cuolisovaným buňkám t. zv. Chordaepithelu. Massivní plasma těchto 

 posledních má stejný asi vzhled jako ona tenká vrstva kolem vacuoly, 

 a její chování se vůči barvivům jest též naprosto stejné. 



Jako buňky chordaepithelu nejsou ani ostatní buňky chordy ob- 

 loženy nějakou blanou, jak se zejména při bližším zkoumání hranic 

 buněk za pomoci silných zvětšení přesvědčiti můžeme. Jelikož 

 chceme poměrům na hranicích buněk chordálních zvláštní kapitolu 

 věnovati, stačí, když se o těchto věcech zde jen stručně zmíníme. 



Plasma buněk jest homogenní, a často obsahuje drobounké ku- 

 ličky tuku, jak na praeparátech osmiem neb Flemmingovoü směsí fixo- 

 vaných lze konstatovati. Strukturu vláknitou, kterou na něm popsal 

 již Retzius, jest snad možno jiným způsobem vyložiti, jak se doleji 

 o tom zmíníme. 



Jádro buněk chordálních jest vždy sploštělé a leží na vnitřním po- 

 vrchu plasmatické vrstvy, vyčnívajíc více méně do vacuoly, někdy 

 jest téměř úplně obklopeno vrstvou plasmatu. [Tab. I, Obr. 11.] Jak se 

 zdá, nejsou však ve vacuolisovaných buňkách Petromyzonta nikdy jádra 

 úplně do vrstvy plasmatu ponořena, a vidíme-li na praeparátech podobné 

 obrazy, dá se to vyložiti směrem řezu podobně jako i ony případy, 

 kde bychom na volně ve vacuole ležící jádra pomýšleti mohli. V buň- 

 kách t. zv. Chordastrangu, které mají malé neb žádné vacuoly, ležívá 

 jádro celé v plasmatu [Tab. I., Obr. 1, 5, 10, 15a], podobně ovšem 

 i v buňkách chordaepithelu. 



Kdežto se o tvaru buněk v ostatním průběhu chordy v těle ži- 



