14 XLV. F. K. Studnička: 



blíže hran těch tlustší vrstva plasmatu nahromaděna a poměry zře- 

 telnější. Již Ebnerovi byla povědomá, jak citát z jeho práce (naše 

 str. 10.) uvádí, tato okolnost. Dokonce i malé výběžky mají tenko- 

 stěnné buňky v ostatní chordě, ovšem tak bizzarní tvary, jak ony 

 které jsme dříve popsali, mezi nimi nevídáme. 



Myxine glutinosa má tkanivo chordální celkem od onoho, 

 jak jsme je u Petromyzonta poznali, se nelišící. Jest též velice tenko- 

 stěnné a tam, kde jest více, jak se zdá, jemně vacuolisovaného plas- 

 matu nahromaděno, jest často nemožno nalézti hranice buněk; zdá se 

 jakoby vše byla jedna massa plasmatu, kdežto na místech jiných opět 

 velice zřetelně vidíme dvojité stěny v septech mezi vacuolami. Kau- 

 dální chorda nejeví zde žádnou zvláštní stavbu, a proto právě nehodí 

 se chorda Myxiny tak dobře ke studiu jako ona Petromyzonta; 

 jen v samotném konci jejím přechází chorda ve chrupavce podobnou 

 tkáň (podobně jako u Petromyzonta), jakou i ve přídě její jest možno 

 pozorovati. 



Sélachii. Ze selachií jsou to jenom nejnižší typy, které mají 

 chordu stavenou jako Petromyzon. Zejména jest to Chimaera, jejíž 

 chorda jest ještě zcela pravidelně válcovitá, kdežto u všech jiných 

 forem jest vlivem obratlû zaškrcována. 



Chordaepithel jest u Chimaery velice nízký a často těžko k po- 

 zorování, jelikož krajní vrstvy vacuolisovaných buněk jsou někdy silně 

 stlačené směrem k obalům chordy, zjev to, kterýž ostatně často i jindy 

 se objevuje; tam kde konservováním se bylo tkanivo chordy ve svém 

 centru roztrhlo, dá se to snadno tím vzniklým tlakem vyložiti, těžko 

 ovšem ve případech jiných. Jest však i tu nutno předpokládati, že 

 jest to zjev, který odpovídá normálním poměrům. 



„Chordastrang", jenž byl u Petromyzonta celkem na průřezu 

 okrouhlý, jest u Chimaery sploštělý, páskovitý a v chordě kolmo po- 

 stavený (Chordaband autorů). Ani zde u Chimaery, ani nikde jinde 

 nenalezl jsem v kaudální chordě již více podobné poměry jako u Pe- 

 tromyzonta, za to častěji jiný zjev, o němž při pojednání o vyskyto- 

 vání se chrupavky v chordě znovu se zmíníme. Buňky chordy v kau- 

 dální partii chordy vyplňují se u Chimaery totiž úplně jakousi hy- 

 alinní, reakci chrupavky dávající hmotou. 



Z Hexancha (Hexanchus griseus) měl jsem pouze lihem konser- 

 vované praeparaty, které úplně nevyhovovaly; přesto mohl jsem však 

 se přesvědčiti, že tu nejsou velké úchylky ve spůsobu skladby tka- 

 niva chordy od typu Petromyzontova. I zde mohl jsem konstatovati 

 dvojité stěny mezi vacuolami. 



