O histologické stavbě chordy dorsalis a o t. zv. chordální chrupavce. 17 



forem Teleosteí (vyjma u Lophia) v nepříliš hustém plasmatu buněk, 

 jsouc tímto úplně obklopena. Hranice jednotlivých buněk jest úplně 

 zřetelná a jest tvořena vrstvou zvláštních malých vacuolek, o nichž se 

 chceme později v jiné kapitole našeho pojednání podrobněji zmíniti. 

 [Tab. L, Obr. 27.]. 



Yyjmouc Synguatha a Hippocampa, částečně i Lophia, ostatní 

 mnou zkoumané formy vykazují poměry daleko složitější, jak hned 

 na následujícím případu, jednom z nejzajímavějších, poznáme. 



Od úhoře (Anguilla fluviatilis) mě' jsem příležitost jak zcela 

 malé, ne více nežli 1 dm dlouhé exempláry (monté), které jsem kdysi 

 laskavostí p. dra J. Babora byl obdržel, tak i úplně dospělé exem- 

 pláry, které jsem si minulého roku za svého pobytu na Terstské zoolo- 

 gické stanici konservoval, zkoumati. 



Velice zajímavé a přímo překvapující jsou poměry, * které na- 

 cházíme u prvých. 



Zkoumáme-li pomocí slabého zvětšení příční řez chordou, mohli 

 bychom se domnívati, že jest tato v celém svém průměru ze skutečné 

 hyalinní chrupavky stavena. Tkáň, kterou tu vidíme [Tab. IL, Obr. 1, 2] 

 obsahuje, jak se na prvý pohled zdá, malé okrouhlé neb ovální buňky, 

 které mají dosti husté plasma a v něm jádro ; tyto jsou něco tmavěji 

 se barvící hyalinní základní hmotou od sebe odděleny. Dokonce 

 i něco, co na nějaká pouzdra chrupavčitých buněk (Knorpelkapsel) se 

 zdá upomínati, můžeme tu a tam na ostrém okraji buněk jednotlivých 

 objeviti. Pouze chování se oné základní hmoty k různým barvivům 

 jest jiné, než jak jsme u chrupavky zvyklí vídati; hmota ona barví 

 se těmiže barvivy jako plasma buněk, jenže, poněvadž jest hutnější, 

 poněkud silněji. Haematoxylin, jenž barví chrupavku velmi intensivně, 

 barví hmotu onu jen slabě fialově. Za to musíme se však domnívati 

 soudíce dle vzhledu hmoty na praeparátech, že tato jest značně hutná. 



Vezmeme-li si ku pomoci silnější zvětšení, vidíme na zbar- 

 vených praeparátech ihned, že ona domnělá základní hmota jest roz- 

 dělena ostrými hranicemi na jednotlivá territoria, v jejichž středu 

 právě' ony buňky leží. Na silně zbarvených praeparátech a při velmi 

 silném zvětšení vidíme dokonce, že na hranici mezi těmito territo- 

 riemi jsou skuliny, které zůstávají nezbarveny. Detailnějším zkoumáním 

 přicházíme konečně k tomu poznání, že musíme celá ona territoria 

 k buňce počítati; zevní massa jejich tvoří zde obal, a to co jsme pů- 

 vodně za samotnou buňku považovali, jest jen vnitřní obsah této. [Tab. I. 

 Obr. 14.]. Porozumění poměrům popsaným není lehké, a musíme poro- 

 vnávati to, co zde vidíme, se stavbou chordy u jiných živočichů; pak 



Tř. mathematicko -přírodovědecká. 1897. 2 



