18 XL V. F. K. Studnička: 



zejména přijdeme k určitému poznání, že nejedná se tu o vyloučení 

 obalu nějakého kolem buňky, jako to ve chrupavkách vídáváme, nýbrž 

 že ona hutná massa jest ztuhlou zevní vrstvou plasmatu buňky původně 

 veliké. Mimo jiné svědčí proti prvnímu způsobu výkladu ta okolnost, 

 že vrstva oné massy není všude stejně silná, dále jeví to přesvědčivě 

 přechody od těchto buněk ku normálním buňkám chordálním. Mů- 

 žeme zevní massu onu nazývati „exoplasmatem" na rozdíl od řidšího 



„endoplasmatu", koncentrovaného uvnitř buňky. Jádro a pro chordální 

 buňky tak význačná vacuola uzavřeny jsou ve vnitřním druhu plas- 

 matu, avšak někdy, ač velmi zřídka, jsou i v exoplasmatu malé va- 

 cuolky. Vacuola jest v tomto druhu buněk vždy malá a vrstva plas- 

 matu kolem ní širší ; často jsou dvě i více vacuol, jindy schází va- 



uola úplně. 



V našem případě u mladých exemplárů úhoře jsou oba druhy 

 plasmatu od sebe ostře ohraničeny, a zevní tvoří zde de facto pouzdro 

 obalující vnitřní jediné života schopné endoplasma. [Tab. I., Obr. 1, 2; 

 Tab. IL, Obr. 14]. Tak jest tomu ve většině případů u teleosteí; 

 výjimky jsou dosti řídké, tak na př. u Belone acus vidíme, že hranice 

 exoplasmatu oproti endoplasmatu není tak ostrá. [Tab. L, Obr. 17.]. 



Velice často, i u této posledně jmenované ryby (u Belone) tvoří 

 se zhuštěním nejvnitrnější části exoplasmatu ještě zvláštní obal kolem 

 vnitřní plasmy, tento barví se silněji všemi barvivy, a jest na ze- 

 vnějšek jen vyminečně ostře ohraničen. [Tab. I. Obr. 14, 17.]. 



V našem případě u úhoře nacházíme v chordě na příčním řezu 

 téměř jen buňky s exoplasmatickým obalem [Tab. IL, Obr. 1.], v ji- 

 ných případech vidíme však dva druhy buněk: na periferii obyčejné 

 vacuolisované pletivo, jako jsme nalezli na příklad u Cyclostom (blasiges 

 Chordagewebe), kdežto v centrum vidíme přechody do pevného tka- 

 niva s exoplasmatickými obaly kol buněk (kompaktes Chordagewebe). 

 Tak zvaný „Chordastrang" jest u teleosteí téměř vždy zcela z tohoto 

 pevného tkaniva budován. Jest zvláštní že, jak právě na těchto pře- 

 chodech lze pozorovati, exoplasma svým vzhledem a svou schopností 

 přijímati barviva odpovídá téměř úplně plasmě obyčejných vacuoliso- 

 vaných buněk. Okolnost tato vedla mne dříve k tomu, že jsem před- 

 pokládal, abych si vysvětlil rozdíl mezi obojím druhem buněk též 

 u obyčejných buněk chordálních na př. u Petromyzonta existenci 

 jemné vrstvy endoplasmatu. která by tu pokrývala stěnu vacuoly; do- 

 kázati takovou se mi však ani barvením ani jinak nepodařilo a jen 

 v nepatrných stopách po sraženinách obsahu vacuoly domníval jsem 

 se viděti zbytky onoho jemnějšího druhu plasmatu, který však 



