22 XIV. F. K. Studnička: 



stěnné buňky periferie upornínají na ony, které jsme již u mladých 

 exemplárů v intevertebralní části chordy byli viděli, jinak ovšem byly 

 od dob mládí zvířete vytvořeny dělením buněk chordaepithelu. V tlu- 

 stostěnných buňkách massivního pletiva mladých exemplárů jen 

 periferie „chordastrangu" jest asi již pozdějšího původu. 



Příční řez „ Chord astrangem" upomíná tu, nebeře-li se při tom 

 zřetel na rozlišené plasma buněk a na polohu jader, nápadně na po- 

 dobné místo chordy Petromyzonta ; stejný pochod zrohovatění buněk 

 můžeme i zde pozorovati. Srovnej v té příčině Obr. 4., Tab. II. s Obr. 1., 

 Tab. I. Jedinou úchylku velmi zajímavou pozorujeme na některých 

 praeparátech našich [Tab. IL, Obr. 4.]. Kdežto u Petromyzonta viděli 

 jsme uvnitř „chordastrangu" na příčním řezu chumáč změněných buněk, 

 vidíme v našem případě (na některých jen praeparátech) mezi nej- 

 vnitrnějšími buňkami zvláštní homogenní massu, která svým chováním 

 se vůči barvám i celým svým vzhledem od těl sousedních buněk se 

 liší a též na nějakou rohovitou hmotu připomíná. Způsob tvoření 

 se této massy nemohl jsem u úhoře dosti dobře, za to však velmi 

 pěkně u jiné ryby kostnaté, u Ophidium barbatum studovati. V ná- 

 sledujících řádkách chceme poměry ty, jelikož jsou i pro všeobecnou 

 histologii velice zajímavé, blíže popsati. 



Jako u úhoře jest i u Ophidium barbatum celý prostor mezi- 

 obratlový vyplněn tkanivem sestávajícím z buněk majících obal exo- 

 plasmový, jinak však obsahujících veliké vacuoly. Na buňkách blíže 

 ku centrum chordy ležících jest ona vrstva exoplasmatu silnější a zá- 

 oveň jest příční průřez buněk menší, jelikož tyto jsou silně do délky 

 protažené. [Tab. II. Obr. 7.] Ocl vrstvy těchto malých buněk můžeme 

 sledovati přechody ku nápadně velikým buňkám s velmi silnou vrstvou 

 exoplasmatu a s nápadně h u stým endoplasmatem bez vacuol. Jádro 

 leží vždy přesně ve středu buňky, jest 5 — 6krát tak veliké jako 

 u obyčejných buněk téže chordy. [Tab. IL, Obr. 8 g.] Povrch 

 buněk jest velmi dlouhými, obyčejně jemnými zoubky pokryt, které 

 jak se zdá u sousedících buněk do sebe zasahují; leč o zjevu tom 

 chceme blíže promluviti až na jiném místě naší práce. Veliké tyto 

 buňky náležejí již ku „chordastrangu". 



Některé nejblíže ku středu chordy položené buňky [Obr. 8u.] 

 liší se velmi nápadně od sousedních svým vzhledem, jsou totiž zcela 

 homogenní, něco lesklé a barví se jinak nežli ony; připomínají na 

 zrohovatělé buňky, jaké jsme již častéji u jiných živočichů byli pozo- 

 rovali. Zvláštní touto proměnou chemickou přecházejí konečně nej- 

 vnitrnější buňky chordastrangu, když jich hranice staly se nezřetelnými, 



