O histologické stavbě chordy dorsalis a o f. zv. chordální chrnpavce. 23 



v onu dříve připomenutou centrální massu homogenní. Jen při po- 

 zornějším zkoumání této silný provazec v centrum chordy tvořící 

 massy vidíme zejména na okraji jejím stopy hranic jednotlivých buněk, 

 které splynutím svých těl daly látku k utvoření jejímu [Tab. II. > 

 Obr. 8. mj. Zde neb onde vidíme též malé vacuolky neb stopy scvrklých 

 jader v centrální masse. 



Naš dosavadní popis poměrů u Ophidia vztahuje se na příční 

 řezy vedené asi uprostřed mezi dvěma sousedícími obratu ; dále směrem 

 k úžině obratlové vidíme, že tu zrohovatělá těla buněk, místo aby 

 v onu homogenní massu se proměnila, zůstávají stále znatelná, tak 

 že obraz, který tu máme příležitost pozorovati, naprosto na zrohova- 

 tělou epidermis upomíná. V tom ovšem, že tu na hranici zrohovatělá 

 partie scházejí známé granulované buňky, musíme shledávati důleži- 

 tější rozdíl. 



Zcela blízko u úžiny páteřní mizí v chordě tkáň chordální a úžina 

 ona jest prázdná. 



Mikrochemicky chová se centrální ona massa celkem stejně 

 jako „zrohovatělé" buňky v jiných chordách, a jest asi jen posledním 

 stadiem jednoho a téhož pochodu chemického, jímž tkáň chordy 

 v centrum jejím se mění a zaniká. *) Kyselý fuchsin a modř methylová 

 mění hmotu onu intensivně, kdežto okolí barví se slabě. Haemato- 

 xylin barví daleko intensivněji ony veliké buňky „chordastrangu" nežli 

 massu samu. Připomínali jsme několikráte podobnost processu, o němž 

 tuto řeč byla, se zrohovatěním ; ovšem jest podobnost ta jen přibližná 

 process keratinisace počíná, jak známo, v epidermis vylučováním jem- 

 ných zrnek keratinu v těle buněk, kdežto zde nic podobného ne- 

 existuje, tělo buňky stává se zcela poznenáhlu homogenním. Na po- 

 drobnější výzkum chemický nemohl jsem ovšem pomýšleti, bohužel 

 že nemohl jsem pro nedostatek materiálu ony buňky a onu massu 

 ani s ohledem na chování se jich v tekutinách zažívacích zkoumati. 

 Doufám, že budu moci, až při nejbližší příležitosti se mi nový materiál 

 dostane do rukou, tuto dosti závažnou mezeru ve svých zkoumáních 

 vyplniti. Zde omezil jsem se pouze na popsání poměrů morfologických 

 tohoto dosud neznámého processu. 



U Anguilly a Ophidia popsali jsme dva celkem dosti extrémní 

 typy chordy teleosteí z materiálu, který nám byl k disposici, a po- 



*) Myslím, že i mimo r chordastrang" v ostatní tkáni tu a tam některé 

 buňky podobným způsobem zanikají; vidím na př. u Belone mnoho podobných 

 míst v chordě. Tab. I. Obr. 17x. 



