O histologické stavbě chordy dorsalis a o t. zv. chordální chrupavce. 27 



téhož typu staveno jako ono teleosteí. Septa mezi velikými vacuolami 

 jsou dosti silná, a jak se zdá, velmi tuhá, struktura jich jest zejména 

 u Ceratoda vláknitá. Jádra jsou nápadně veliká, kulatá a leží na 

 septech. Nějaké jemnější plasma jsem sice nemohl kolem jader 

 nalézti, myslím však jen vinou konservace. Chordaepithel jest velmi vy- 

 soký též s velikými jádry, „chordastrang" znatelný, ne příliš silný. Retzius 

 [81, Str. 98.] popisuje ve své práci chordu Protoptera; praví o ní: 

 „Die Zellen sind von einander durch ein verzweigtes, balkig aus- 

 sehendes Gewebe getrennt." Na svém vyobrazení Taf. V., Fig. 13. 

 kreslí též onu rozvlákněnou hmotu mezi buňkami ; obraz jeho připo- 

 míná poněkud naše vyobrazení Obr. 9, Tab. II. (štika) a ona hmota 

 není snad ničím jiným, nežli rozvlákněným exoplasmatem, jehož hranice 

 Retzius byl přehlédl. My sami podobné obrazy na našich praepa- 

 rátech jsme nenalezli, snad proto, že jsme zkoumali jen kaudální 

 chordu, a to od malého jen exempláru tohoto druhu. 



Amphibia. Chorda jest zde stavena dle téhož typu jako 

 u Cyclostom neb Ganoidů. U Amblystomy [Tab. I., Obr. 24.] jsem 

 mohl snadno tenkou vrstvu nedifferencovaného plasmatu kol vacuoly 

 a částečně do ní ponořená jádra pozorovati. Chordaepithel jest tu 

 vždy sploštělý, „chordastrang" schází. I buňky chordaepithelu jsou 

 zde plasmatickými komunikacemi navzájem spojeny, a dokonce i na jich 

 zevní ku obalům chordálním obrácené straně nacházíme podobné plas- 

 matické výběžky [Tab. I, Obr. 23.]. Larvy anur (Raná, Bufo, Pelobates, 

 Bombinator) jakož i Tritona a Salamandry mají stěny buněk chor- 

 dálních neobyčejně tenké, tak že podrobnější studium stavby chordy 

 zejména u prvých jest naprosto nemožné; dá se předpokládati, že 

 nebudou tu asi žádné důležitější úchylky od způsobu stavby chordy, 

 jak jsme tuto u .Amblystomy nalezli. 



U Amniotů hraje chorda, jak známo, výhradně v době embryo- 

 nální důležitější roli, později bývá zatlačena vyvinujícími se obratli 

 a pouze mezi nimi zachovává se části tkaniva jejího ve silně změněné 

 formě. Zanikání chordy speciálně u ssavců popsali mimo jiné Löwe 

 [79.] a Kolliker [74.]. 



Stavba chordy u embryonů jeví jisté zvláštnosti; chordaepithel 

 jest naznačen, nikdy však, pokud mi známo, nějaký „chordastrang". 

 Obr. 30. na Tab. I. znázorňuje část pletiva chordy od 1 cm dlouhého 

 embryona kuřete. Buňky mají veliké vacuoly; plasma, v němž jsou 

 jádra uložená, jest jemně granulované, hranice jednotlivých buněk 

 nejsou však dosti zřetelné. Kölliker [79.] podává podobné obrazy 

 od kuřete Fig. 247 a od kočky : Fig. 253. Ranvier popis : 88. str. 256. 



