28 XL V. F. K. Studnička: 



Přehled: 1. Nemáme-li zřetele k Tunicatům a Amphioxu, jejichž 

 chorda se dá jen s prvním embryonálním stavem chordy craniotů srovná- 

 vati, nalezli jsme při svých výzkumech, že se chorda skládá všude ze 

 dvojího druhu buněk : Na periferii chordy leží vrstva na plasma boha- 

 tých buněk tak zvaného „chordaepithelu", činností jejich tvoří se jednak 

 obaly chordální (Ebner 97.), dělením jich množí se při vzrůstu 

 chordy buňky tkaniva jejího. Tyto poslední, vlastní to buňky chordální, 

 obsahují de norma velkou vacuolu, čirou tekutinou naplněnou. Buňky 

 v centrum chordy ležící jsou, jak z tohoto od periferie vycházejícího 

 způsobu vzrůstu jest jasno, nejstarší. 



2. Tak zvaný „chordaepithel" jest u Cyclostom a Ganoidů vysoký 

 cylindrický, u Selachií, Teleosteí a Amphibií většinou plochý, dlaždi- 

 covitý. U Selachií a Teleosteí může v dospělém stavu, kdy tkáň 

 chordy asi přestala vzrůstati, též scházeti. Buňky jeho nejsou vacuo- 

 lisované. 



3. U Cyclostom, Ganoidů, nižších Selachií, některých Teleosteí 

 a u Amphibií, jest plasma v buňkách chordálních vacuolou, vnitřek jich 

 zaujímající, na periferii zatlačeno, a tvoří tu jen zcela tenkou vrstvu. 

 Obyčejně jest ztuhlé, pročež bylo od většiny autorů nesprávně za nějakou 

 blánu buněčnou (jaká tu však vůbec neexistuje) považováno. Jádra 

 leží buď ve vrstvě plasmatu (Syngnathus), obyčejně však na vnitřním 

 povrchu jejim. (Normální tkáň chordální — Blasiges Chordagewebe). 



4. U většiny námi zkoumaných Teleosteí a jak se zdá, i u Dipnoí 

 tvoří v buňkách chordy ztuhlé plasma (exoplasma) obal kolem vnitř- 

 ního živého plasmatu (endoplasmatu) obsahujícího jádro i — obyčejně 

 menší — vacuolu, která mnohdy i zcela scházeti může. (Kompaktní 

 tkáň chordální). 



5. Zcela odchylný jest způsob stavby chordy u dospělých exem- 

 plářů některých vyšších Selachií, jak jsme jej na str. 15. byli popsali. 

 Zde tvoří septum mezi dvěma vacuolami jediná tenká blána. 



6. Buňky v periferních částech chordy jsou obyčejně kulaté; 

 v centru, kde nacházíme nejstarší buňky, jsou tyto obyčejně silně do 

 délky protažené (Ebnerovy Chordafaserzellen), „stěny" jich jsou tlustší 

 a vacuola menší, neb mizí úplně. Řidčeji nacházíme, a to jen na 

 některých místech chordy, na celém průřezu této vláknité buňky, 

 často i buňky s několika výběžky. (Petromyzon na př. ; srovnej str. 12.). 



7. Pevný provazec, který prodloužením a ztuhnutím buněk v cen- 

 trum chordy vzniká, jest t. zv. „chordastrang", jest buď válcovitý (někdy 

 hvězdo vitý) (Petromyzon, Myxine, Teleostei atd.) neb na průřezu splo- 

 štělý; v posledním případě stojí buď kolmo ve tkanivu chordálním 



