30 XIV. F. K. Studnička: 



mavo, že plasmatická jich těla jsou navzájem více méně jemnými kom- 

 munikacemi spojeny. 



Jemnější poměry na hranicích buněk jest možno ve pletivu 

 prvého typu poměrně velmi obtížně a jen silnými zvětšeními pozo- 

 rovati, velmi zřetelně za to vidíme je i při slabším zvětšení u někte- 

 rých Teleosteí v kompaktním tkanivu chordálním ; a zde též byly po- 

 prvé poměry ty a sice Ebnerem objeveny. 



Ve svém pojednání o chordě Teleosteí popsal Ebner [96.] u štiky 

 pode jménem „Chordastachelzellen," jak se domníval, zvláštní typ buněk, 

 které dle jeho popisů*) a vyobrazení jemnými ostnovitými výběžky 

 jsou opatřeny, kteréžto navzájem se dotýkají. Ebner nazývá buňky 

 ty epidennoidálními, jelikož upomínají na buňky v epidermis, u kte- 

 rých již před delší dobou Max Schultze [64.] podobný „ostnitý" po- 

 vrch poprvé objevili a později Bizzozero [71.] též přímé spojení oněch 

 ostnů, kommunikace intercelluiarní, pozoroval. 



Před nedávném dokázal Barfurth existenci podobných kommu- 

 nikací i pro buňky epithelií zažívací roury a pro hladké svaly. Jelikož 

 mimo to od moderních botaniků, zejména od Tangla, Gardinera 

 a jiných byly podobné poměry i ve pletivech rostlinných objeveny, 

 musíme předpokládati, že ony intercelluiarní můstky mají pro život 

 jednotlivých pletiv zvláštní význam. 



Při svém studiu tkáni va chordálního mohl jsem nejprve jen ná- 

 lezy Ebnerovt potvrditi, a domníval jsem se zprvu, jako on, že tu 

 mám jen zvláštní podivný typ buněk před sebou, teprve později, když 

 jsem pomocí silného zvětšení**) své praeparaty revidoval, nalezl jsem, 

 že jedná se o zjev, který jest patrně vůbec pro tkanivo chordální 

 význačný. 



Kdežto Ebner prováděl výzkumy své na dospělých exemplárech 

 štiky, byl mi k disposici jeden malý asi l 1 / 2 dm dlouhý kus této ryby, 

 na jehož chordě jsem nálezy Ebnerovy mohl kontrolovati. Buňky 

 chordální, o které se jedná, mají silný obal exoplasmatický, a od tohoto, 

 jak vidíme na praeparátech, vycházejí můstky ku sousedním buňkám. 

 [Tab. IL, Obr. 10.]. 



*) 1. c. Str. 19.: „Gegen das Septum und die Wand der Chordahöhle geht 

 nun dieses blasiges Chordagewebe eine sehr merkwürdige Veränderung ein. Die 

 Zellen verlängern sich, die Zollwände werden dicker und nehmen eine deutlich 

 faserige Structur an. Zugleich zeigen die faserigen Zellwände an ihrer Oberfläche 

 deutliche Stacheln, wie die Zellen der Stachelzellenschicht einer Epidermis, durch 

 welche die benachbarten Zellen mit einander zusammenhängen. [Fig. 14. 15 u. 16]. 



**) Reichertovou immersi Vis- majetkem to botan. ústavu české university. 



