O histologické stavbě chordy dorsalis a o t. zv. chordální chrupavce. 33 



v prvých dobách vývoje toho kterého živočicha. Jest ostatně velice 

 pravdě podobno, že se nám tu v domělých kommunikacích v chordě 

 jedná jen o kontakty buněk; snad označují nám ony uzlíky na kom- 

 munikacích místa kontaktu, kde soudě dle reakce jejich, jest vložena 

 mezi plasma sousedících buněk nějaká jiná hmota. 



Podařilo se mi nalézti ony kommunikace mezi těly jednotlivých 

 buněk chordálních v celé řadě obratlovců, též tam, kde vrstva ztuhlého 

 plasmatu kolem buněk jest tak tenká, že autoři pochybovali o tom, zda 

 stěna mezi vacuolami sestává ze dvou blan. Ovšem v takové chordě (např. 

 Acipensera) nepodaří se nám je nalézti ihned všude, nýbrž musíme déle 

 hledati, než najdeme příhodná místa, obyčejně tam, kde se více buněk 

 stýká, nablízku „chordastrangu" neb v kaudální chordě (Petromyzon!) 

 Jinak musí se zkoumání díti jen nejsilnějšími homogenními immersemi 

 a za zvláště příznivého osvětlení. 



Zřetelně pozoroval jsem podobné můstky, které dle povahy 

 tkaniva chordálního jsou hned krátké a tlusté, tak že skuliny mezi 

 nimi upomínají přímo na vacuoly, [obr. 15, 28, tab, I.], hned dlouhé 

 jakoby vláknité [tab. L, obr. 14, 17, 26] u druhů Myxine glutinosa 

 [tab. I., obr. 29a], Petromyzon fluviatilis [tab. I., obr. 15a], Acanthias 

 vulgaris, Chimaera monstrosa, Acipenser sturio [tab. I., obr. 25], 

 Syngnathus sp. [tab. I., obr. 28], Belone acus [tab. L, obr. 17, 27], 

 Esox lucius [tab. IL, obr. 10], Ophidium barbatum, Anguilla fluvia- 

 tilis, Arnoglossus lanterna, Trigla hirundo [obr. 26], Pagellus erythri- 

 nus, Carassius auratus, Lophius piscatorius a Amblystoma mexicanum 

 [tab. I., obr. 23, 24]. Jsem přesvědčen, že i tam existují, kde se mi 

 pro tenkost „stěn" buněk chordálních, vzdor nejsilnějším zvětšením, 

 jichž jsem při zkoumání svém použil, pouze skuliny mezi jednotlivými 

 buňkami podařilo objeviti, tak u Hexanchus griseus, Scyllium cani- 

 cula, Polypterus senegalus, Ceratodus Forsteri, Protopterus annectens. 



Někdy jest velice těžko jemnější detaily ve stavbě chordy na 

 hranicích buněk rozřešiti; zdá se nám, že tyto jsou od sebe pouze 

 ostrou temnou linií odděleny [tab. I., obr. 11. 12]; teprve při dosti 

 silném zvětšení poznáme, že linie ta tvořena jest řadou teček — do- 

 tyčných uzlíků na kommunikacích. Tak na př. dlouho nemohl jsem 

 poměry u dospělého úhoře, u mihule, Carassia a Pagella rozřešiti. 

 Jindy zdá se nám, jakoby buňky byly na svém okraji ozubené, a jednot- 

 livé zuby jakoby do sebe zasahovaly jako to vidíme u ozubených kol. 

 [Tab. IL, obr. 8.]. I tyto obrazy podaří se rozřešiti jakožto zdánlivé, 

 a tam, kde se nám to nepodaří, můžeme předpokládati, že vinou kon- 

 servace neb jinak jsou poměry poněkud změněny. Jediné u vyšších 



Tř. mathematicko-přírodovědecká. 1897. 3 



