34 XLV. F. K. Studnička: 



selachií, kteří mají, jak jsme se na str. 15. zmínili, vacuoly v chordě 

 jen tenkými blanami od sebe oddělené (Squatina, Torpedo, Kaja, 

 Alopias), jest stěna tato vskutku jednoduchá; zdá se však, že nepřed- 

 stavuje nám původní plasmatické stěny vacuol, které by tu snad 

 splynuly, nýbrž nějakou látku, která se na hranici jejich původně 

 vyloučila a pak, když plasma buněk bylo zaniklo, samotná zůstala. 

 Jest zvláštní aspoň, že proděravělá membrána ona se barví haeinato- 

 xylinem; právě tak chovají se, jak známo, ony uzlíky na intercel- 

 lulárních kommunikacích. 



U buněk prvního typu vycházejí ona kommunikační spojení 

 ovšem přímo z nedifferencovaného plasmatu [tab. I., obr. 15a, 28], 

 u oněch s exoplasmatickým obalem vycházejí z exoplasmatu [tab. I., 

 obr. 14, 17k], svědectví to přímé, že ono exoplasma jest částí těla 

 buněčného a žádnou z něho na venek vyloučenou blanou. 



U buněk typu druhého (v kompaktní tkáni chordální) jest, jak 

 bylo řečeno, plasma často silně rozvlákněné, u buněk typu prvého jest 

 však, jak se zdá, až na velmi vzácné výjimky plasma úplně homogenní 

 a to, co bychom v posledním druhu buněk za strukturu plasmatu po- 

 važovati mohli, ona vláknitá struktura plasmatu buněk Myxiny, Petro- 

 myzonta neb Mustela, kterou popisuje na př. Retzitjs [81, Tai V., 

 Fig. 2], dá se vyložiti existencí oné vrstvy vacuolek na hranici buněk. 

 Tam kde struktura ona jest areolární, a takovou vidím na př. u Syn- 

 gnatha [tab. L, obr. 28a, na právo] nebo Scyllia, jest to snadno po- 

 chopitelué, kde jest stěna vacuoly zdánlivě vláknitá, jako to na pří- 

 klad u Myxiny lehce můžeme pozorovati, dá se to vyložiti tím, že 

 vacuoly jsou v řadách uloženy. Náš obr. 29b, tab. I., znázorňuje sche- 

 maticky poměry u Myxiny, jak si je představuji, vedlejší obraz 29a 

 znázorňuje mezibuněčné kommunikace na příčním řezu. 



Tkanivo chordální upomíná neobyčejně na nějakou tkáň epithe- 

 lialní, specielně na pokožku, Nehledíme-li k tomu, že vzrůst jeho děje 

 se Maipighické vrstvě odpovídajícím „chordaepithelem", a že cen- 

 trální, povrchu odpovídající část jeho podléhá processu na rohovatění 

 upomínajícímu, o Čemž všem bylo v předešlé kapitole promluveno, 

 jest to i existence zvláštního exoplasmatu, které rovněž tak, ba ještě 

 silněji než ono v buňkách epidermoidálních, může býti rozvlákněno. Po- 

 měry na hranicích buněk, zejména však ony kommunikace mezibu- 

 něčné jsou v obou tkanivech naprosto tytéž. Buňky epidermis nemají 

 sice takové vacuoly jako buňky chordální, ale i tu vídáme časteji 

 též v chordě Teleosteí na některých místech velkobuněčnou tkáň, 

 téměř bez vacuol. 



