XL VII. 



Účinek Aminů ve Chloralhydrat. 



(Chemický výklad o působení chloralhy drátu v živém 



organismu.) 



Podává dr. August Bělohoubek v Praze. 

 (Předloženo dne 23. července 1897.) 



Jest tomu 65 let co Liebig x ) uveřejnil výsledky svého pozorování 

 při účinku chloru na ethylalkohol. Praví, že obdržený „Chloral 

 sestávající z chloru, uhlíka a kyslíka, jest tekutý, těžší vody a v ní 

 rozpustný," a dále, že vodnými alkaliemi obměňuje se chloral v nový 

 chlorovaný uhlovodík (chloroform) a v kyselinu mravenčí. 



Dlouho zůstal chloral a jeho hydrát, totiž chloralhydrat, che- 

 miky jen málo povšimnut, až teprve roku 1861 Buchheim odkryl 

 uspávači vlastnost chloralu. Ale pak ještě trvalo to 8 let do roku 

 1869, nežli byl chloralhydrat Liebreichem 2 ) do pokladu léčiv skutečně 

 přijat. Liebreich opíral se při svém odůvodňování a doporučování 

 tohoto léčiva o rozklad, jak jej Liebig byl učil, v domněnce, že uvnitř 

 organismu chloralhydrat štěpí se volnými alkaliemi na chloroform. 

 Nedlouho na to vyvstala celá řada odpůrců, zejména Démarquât, 

 Dieulafot, Kristaber, Hammarsten, Rajewskt, a zejména Tomaszewicz 3 ) 

 proti tomuto chemickému názoru o rozkladu chloralhydratu v těle 

 živočišném, a sice z důvodu toho, že v celém těle nenalézá se tolik 

 volného alkali, aby chloralhydrat mohl se jím rozložiti — a tak zů- 

 stala otázka po chemickém účinku chloralhydratu v živý organismus 

 až podnes nerozřešena. 



Nescházelo sice na rozmanitých výkladech, pronesených z různých 

 stran. Výklady ty nepostrádají zajímavosti, neboť jsou různě chemicky 



^Liebig, Annal, der Pharmacie 1S32. sv. I. — 31 a 192. 

 ^Liebreich, Ber. d. deutschen ehem. G. 1869. — sv. 2. — 269. 



Tf. mathematicko-přírodo vědecká. 1897. 



