O zažívacím ústrojí kobylky Diestrammena marmorata ďHaan. 9 



vnikají hluboko do himina oesophagu. Tvar klků jest silně 

 variabilní. Jimi při stažení okružních svalů může se Oeso- 

 phagus docela uzavříti. Toto rozčlenění dle čísla 6, jest velmi 

 zajímavé; vyskytuje se i u jiných hmyzů; tak konstatovali je 

 Marshall a Severin u Diapheromery, Rungius, Frenzel 

 a Deegener u Coleopter, Balp.iani u Myriopodů, Mc Dun- 

 nough u Chrysopa perla. 



V některých případech, hlavně u Coleopter, jest v přední 

 končině oesophagu dorsální a ventrální klk mocně na újmu 

 ostatních vyvinut, a celý Oesophagus v těch místech jest smě- 

 rem dorsoventrálním sploštělý. To právě vedlo některé 

 badatele k zavedení názvu pharynx na rozdíl od pravidelně 

 rozloženého oesophagu. I' Diestrammeny podobného nějakého 

 rozlišení jsem neshledal; proto název »pharynx« vypouštím. 



Podélné valy epithelové skládají se z protáhlých, cylin- 

 drických buněk; končiny mezi klky jsou tvořeny buňkami 

 krátkými, sloupkovitými. Na některých místech jsou hranice 

 buněk velmi nezřetelné. Veškerý epithel předního i zadního 

 traktu jest význačný četnými, oválnými jádry, jež posunuty 

 jsou většinou až na vnitřní periferii epithelu, tvoříce 

 na praeparátech haematoxylinem dle Heidenhaina zbarve- 

 ných ozdobný, tmavý, vnitřní lem. Poměrně jen málo jader 

 jest uvnitř vrstvy roztroušeno. Hmota chromatinová jest v já- 

 drech pravidelně rozložena. 



Lumen oesophagu jest vyloženo silnou intimou chitino- 

 vou (obr. 4., 5. i), na níž možno pozorovati dvě vrstvy: vnitřní 

 je tenká, žlutá (obr. ct i), vnější silnější, čirá (obr. 5. ct e). Po- 

 rovnáváme-li různé končiny zažívacího traktu mezi sebou, 

 shledáme, že v oesophagu a proventriculu jest intima vyvinuta 

 nejmocněji; v těchto dvou končinách jest také vnitřní, žlutá 

 vrstva nejzřetelnější. Dle mého soudu, jest tato vrstva vyvi- 

 nuta mocně všude jen tam, kde se jedná o velikou elastičnost, 

 Obě vrstvy jsou jasně od sebe odděleny; jejich chemické vlast- 

 nosti jsou pravděpodobně odlišný (Berlese). Vnější, silnější, 

 čirá vrstva při silném barvení hämatoxylinem dle Dela- 

 fielda se barví černě, kdežto vnitřní, tenčí, zachovává si svoji 

 přirozenou žlutou barvu. Tato vnitřní vrstva nese na svém 

 povrchu řadu ostnitých zoubků, jež potravu jednak rozmačká- 

 vají, jednak posouvají do dalšího odstavce zažívací roury. 



