10 III, Josef Slavík-: 



Berlese zavádí jména pro tyto dvě vrstvy intimy; vnitrní, 

 žlutou označuje co »epidermis«, vnější, čirou co »derma«. 



Epithelové klky na počátku a uprostřed oesophagu moc- 

 ně vyvinuté směrem na zad poznenáhlu na své mohutnosti 

 ztrácejí, poněkud se zplošťují, případně i sekundárními, po- 

 délnými rýhami jsou rozbrázděny. Tím tvoří se přechod k dal- 

 šímu odstavci předního traktu, jímž jest vole -- ingluvies. 



3. Vole (ingluvies). 



Vole (ingluvies, obr. 1. ingl.) jest jednou z nejmocněji 

 vyvinutých částí zažívacího traktu Diestrammeny. Za nor- 

 málních poměrů rozkládá se v prvních dvou segmentech tho- 

 rakálních. Je-li však individuum nažráno, nabývá rozměrů i 

 pateronásobných, při čemž vyplňuje nejen zmíněné dva seg- 

 mety thorakální, ale rozšiřuje se i do třetího odstavce — me- 

 tathoraxu. Za takových okolností zatlačuje ovšem všecky 

 ostatní organy ku stěnám vnějšího skeletu. 



Nějaké markantní hranice mezi oesophagem a inglu- 

 viem není. Jak shora uvedeno, ztrácí Oesophagus poznenáhlu 

 přibýváním sekunderních záhybů na svém pravidelném roz- 

 členění dle čísla 6 a přechází tak ve vole. 



Stěna ingluvia jest tvořena, postupuj eme-li se strany 

 vnější, především poměrně slabou vrstvou okružních svalů 

 (obr. 6. rm). Svaly tyto jsou velmi elastické; hrají důležitou 

 úlohu při zažívání; za pomocí vnějších, podélných svalů, jež 

 se k nim přikládají a spojují je s vnějším skeletem, mohou 

 lumen ingluvia značně rozšířiti, tak že individuum může ve- 

 liké množství potravy najednou pozříti. Buňky okružních 

 svalů jsou dlouhé, úzké; jádra jsou malých rozměrů, protáhlá. 

 Okružní vrstva svalová se přikládá k další vnitřní vrstvě - 

 k epithelu. Od sebe odděleny jsou jemnou basami membrá- 

 nou. 



Epithel v ingluviu jest nestejnoměrně rozložen. (Obr. 

 6. ep.) Na některých místech hromadí se ho více, jinde pak 

 vrstva jest tak nepatrná, že jen charakteristické rozložení 

 jader dá tušiti přítomnost epithelu. Vrstva epithelová tvoří 

 velmi četné podélné klky (obr. (5. pk), brzy větší, brzy menší, 

 jichž uspořádání na rozdíl od klků oesophagu jest naprosto 



