v. 



Drobností chemické. 



Serie třetí. 



Sděluje 

 prof. Dr. Jaroslav Milbauer. 



Předloženo v sezení dne 9. února 1912. 



O chloro- a bromociničitanu tetramethylammonia. 



Svého času popsal jsem chloroplatičitan tetramethylam- 

 monia a loňského roku pak pojednal jsem o další řadě sloučenin 

 tohoto radikálu, jmenovité o sulfokyanidu, dithionanu, per- 

 manganatu, boranu a perehloratu. Zcela náhodou pozoroval 

 jsem, že roztok soli ciničité sráží se síranem tetramethylam- 

 monia v ssedlinu bílou pod mikroskopem ukazující tvary p r a- 

 v i d e 1 n é, os m i s t é n y. Analogií se solemi ammonatými, 

 dalo se souditi, že látka bude c h 1 o r o c i n i č i t a n e m t e t r a- 

 m e t h y 1 a m m o n i a. Jelikož nebyl dosud popsán, připravil 

 jsem jej takto: 



Ke koncentrovanému roztoku chloridu tetramethylam- 

 monia přidáván za chladu konc. roztok chloridu ciničitého, 

 dokud vynikala bílá krystallinická ssedlina, ta odsáta na Büeh- 

 nerově nálevce a jelikož shledáno, že studenou vodou velmi 

 málo a bez rozkladu se rozpouští, vykryta jí tak, že odtékající 

 filtrát nedával jiř reakci na S0 4 ". Vysušená nad koncentrova- 

 nou kyselinou sírovou, tvoří bílý prášek, složený z mikrosko- 

 pických osmistěnu. Eoztoky vodní záhřevem se kalí, nastává 

 hydrolysa, analogická rozkladu chlorociničitanu ammonatého 

 vodou — tím úplnější, čím větší nadbytek její jest přítomen, 

 čím roztok zředěnější: 



Věstník král. čes. spol. nauk. Třída II. 



