22 X. Vladimír Javůrek: 



se prý jednak dělením, jednak tím, že jak praví »wenn die 

 Mutterzelle durch Dehiszenz obliteriert, der Zellkern zu einer 

 neuen Zelle heranwächst und der Nucleolus sich die Grösse 

 und Eigenschaften des Nucleus erwirbt« (656). 



Nenalezl jsem však důkazy ani pro tento, ani pro onen 

 názor. Shledal jsem však, že buňky epitelu žlaznatého jsou 

 velice jemné, následkem čehož velmi často se stává, že při 

 fixaci utrhne se buď vršek neb i celá buňka a octnou se v lu- 



Obr. 6. Oce. V., obj. 3. 



minu Malpighiekých žláz. To asi vedlo Schindlera k názoru 

 o »obliterování buněk žlaznatýeh dehiscencí«. 



Že nemůže býti toto odtrhávání buněk pravidlem vysvítá 

 z toho, že při fixování určitými tekutinami jsou praeparáty 

 úplně neporušené, kdežto při použití jiných, méně vhodných, 

 fixáží většina buněk jest roztržena. 



Jsem toho náhledu, že obnovení buněk děje se následu- 

 jícím způsobem: 



Při důkladném pozorování možno viděti skoro vždy na 

 rozhraní dvou sousedních buněk žlaznatého epitelu Malpi- 

 ghických žláz malé jádro (obr. 3., 4.,n'). Jak Berlese, Mazi- 

 ARSKiajiní autoři se domnívají vzniká toto jádro v předešlých 

 periodách amitosou. Připisuji právě intensivní činnosti těchto 

 jader vznik nové náhradní buňky žlaznaté, neboť na některých 

 praeparátech podařilo se mně skutečně nalézti poměrně malé 



