34 X. Vladimír Javůrek: 



v části mezi jádrem a povrchem buňky, Vakuoly jsou často 

 takových rozměrů, že sahají od povrchu jádra až k okraji 

 Wiiky žlaznatého epitelu. Jsou-li menší, vidíme jak postupují 

 od jádra (obr. 19, v) ku povrchu buňky až konečně okraj 

 buňky jest protržen a zrno, jsouc volno, vyjde do centrál- 

 ního kanálu Malpighických žláz (obr. 20 ex'), vakuola zmizí 

 a na jejím místě vidíme plasmu postrádající jakékoliv stru- 

 ktury. 



Na základě svého pozorování dospěl jsem k tomu názoru, 

 že druhý způsob exkrece vznikne tímto způsobem: 



Když vytvořování exkreční hmoty v jádru stane se in- 

 tensivní, pak nestačí onen první způsob odstraňování nepo- 



ex' 



sv 



n 



Obr. 20. Oce. IV., obj. 7a. 



třebnýeh látek z jádra, nýbrž exkrece pak postupuje násle- 

 dujícím způsobem: kapky naplněné exkreční hmotou u veli- 

 kém počtu prolínají blanou jadernou, jakmile však octnou se 

 v cytoplasme ihned se spojí a utvoří celek. Na tomto útvaru 

 chromatin zůstane na povrchu, kdežto vnitřek vyplněn jest 

 čirou exkreční látkou. Pak celý útvar ztuhne a představuje 

 nám zrno exkreční hmoty. Kolem tohoto zrna utvoří se pak 

 vakuola, mající za úkol umožniti dotyčnému zrnu snazší od- 

 chod z buňky do lumina Malpighických žláz. 



Mohlo by se mysliti, že celé zrno i s vakuolou vzniklo 

 již v jádru, ale ačkoli prozkoumal jsem pečlivě několik set 

 jader, přece ani v jednom případu nemohl jsem zjistiti ani 

 stopu po podobných útvarech. Nedovedu si rovněž vysvětliti, 

 jak by mohl takový, poměrně obrovský kompaktní útvar pro- 

 jíti blanou buněčnou. 



Poněvadž pozoroval jsem právě popsaný způsob exkrece 

 pouze u této specie, která liší se od všech ostatních svrchu 



