České rašelinníky. 19 



složené; - ve vodě splývá jako jemná rasová vlákénka modra- 

 vozelené barvy. Některé větévky promění se v rhizoidy 

 bledé, bezbarvé, prvotní větévka nese dlouhou dobu prázdné 

 exosporium. Děje-li se klíčeni na suchu a při silném osvět- 

 lení, tu po vytvoření prvních dvou protáhlých buněk, někdy 

 již po vytvoření basální buňky, počnou se buňky děliti ve 

 dvou směrech an tikliniemi a perikliniemi až vytvoří po- 

 sléze ploché, kadeřavé p r o t o n e m a, původní d v o u- 

 sečnou buňkou terminální a četnými postranními dále 

 v plochu se rozšiřující. Protonema toto jest barvy bleděze- 

 lené, makroskopické, 5 — 10 mm v průměru, ne nepodobné 

 drobným rostlinkám Anthoceros punctatus, za nějž též pů- 

 vodně od svého objevitele Hofmeistera bylo považováno. 

 Schimper (2 p. 13.) je proto velmi případně označuje jako 

 »frons hepaticea«. Na spodní straně a okrajích tohoto plo- 

 chého protonematu vyrůstají četné rhizoidy, jimiž se k sub- 

 strátu připevňuje. Toto zvláštní, od obvyklého protonematu 

 mechového odchylné, ploché protonema jest pro Sphagna ty- 

 pické a poukazuje na jich zvláštní postavení a vysoké stáří; 

 dle Müllera vodní vláknité protonema vyškytá se toliko 

 odchylkou. 



Protonema určitý čas samostatně vegetuje a dosáhnuvši 

 patřičné velikosti počne zakládati mladé rostlinky; 

 pochod tento je podobný jako u ostatních mechů. Na vláknitém 

 protonematu nejprve některé buňky na několika místech hlíz- 

 kovitě naduří a z nich pak vyroste mladá rostlinka; velmi 

 často zakládají se mladé rostlinky nejdříve na bezbarvých 

 rhizoidních vláknech. Na plochém protonematu terrestním 

 zakládají se mladé rostlinky na okrajích laloků. Tam nejprve 

 některá buňka se papillovitě vyklene, počne se pak děliti ve 

 třech směrech a vytvoří trojbokou buňku terminální, jež od- 

 segmentuje lodyžku a listy. Takových základů jest na jediném 

 protonematu několik; během času, když už protonema zachází, 

 mohou se vytvářeti nové, innova ční laloky (C. Müller 

 Berol. p. 163.), na nichž pak opět zakládají se nové rostlinky. 

 Dá tedy jedno protonema vznik velkému počtu gametofytů. 



Lodyžka mladé rostlinky nese s počátku dva, někdy 

 až čtyři šupinkovité lístky ze samých prosenchymatických zele- 

 ných buněk složené, jež Lotsy (1. c. p. 222.) naprosto neprávem 



