české rašelinníky. 21 



Celá lodyžka jeví zvláštní skladbu anatomickou: 

 Středem lodyžky táhne se dřeňové medullär ní pletivo 

 z bezbarvých, tenkostěnných, parenchymatických buněk dle 

 podélné osy protáhlých složené. Na průřezu jsou d ř e- 

 úové buňky uolygonální, někdy slabě kollenchymaticky 

 stluštělé; jsou, zejména ve středu, značného lumina, takže 

 celá dřeň jest řídká. U Cuspidat jest začasté resorbována, 

 takže lodyžka jest u této skupiny zpravidla dutá. Úkolem 

 dřeně jest voditi výživné látky a vodu do vyšších partií rost- 

 linky; odpovídá tudíž tracheidálnímu systému vyšších rostlin. 



Na periferii přechází dřeň ve vrstvu dřevní, která 

 jako různě silný plášť ji objímá. Vrstva dřevní jest slo- 

 žena z buněk prosenchymatických, na příčném průřezu kula- 

 tých, malého lumina. Stěny buněk jsou značně stlustlé, někdy 

 slabě papillosní, buňky nabývají charakteru stereid. Blána 

 těchto buněk často bývá rozmanitě zbarvená; barva dřevní 

 vrstvy udává barvu lodyžky a bývá někdy i konstantní. 

 Nejěastěji se vyskytuje zbarvení hnědé, zažloutlé, červené a 

 fialové, často však i bledě zelené, totéž, jaké mají i buňky 

 okolních vrstev. Zajímavo, že někdy jest dřevní vrstva jen 

 místy zbarvená, a v celých partiích lodyžky bezbarvá, jak často 

 zejména u Sph. subsecundum (Nees) Limpr. mohl jsem po- 

 zorovati; po příčině této okolnosti jsem se však nedopídil. 

 Dřevní vrstva, odpovídající korové vrstvě ostatních mechů, 

 dodává celé lodyžce pevnosti, představuje nám systém me- 

 chanický. 



Zevně jest lodyžka objata ještě třetí více méně vyvinu- 

 tou vrstvou k o r o v o u, k o r t i k á 1 n í, krátce též epidermis 

 zvanou. Tato složena jest 1 — 5 vrstev prázdných, nafouklých 

 buněk hyalinních, které tvoří kol lodyžky houbové s s a c í ple- 

 tivo, představující v podstatě systém kapillar, jimiž se po- 

 třebná vláha rostlince opatřuje a uchovává. Za příčinou lepšího 

 přijímání vody jsou korové buňky na svých stěnách opatřeny 

 často póry; tyto vznikají dle Limprichta (4) parciální re- 

 sorbcí buněčné blány na ztenčených místech. Někdy každá 

 buňka má po jednom, dvou pórech (Sph. Girgensohnii Russ, 

 Sph. fimbriatum Wils.), jindy jsou jen některé buňky opa- 

 třeny ojedinělými póry (Sph. acutifoUum Ehrh.). Nejlépe 

 vyvinutou korovou vrstvu mají Cymbifolia. Tam jest kůra 



