22 XI. Karel Kavina: 



mohutná, 3 — ovrstevná, jako bělavý, plstnatý obal lodyžku 

 obklopující. Buňky její jsou opatřeny po několika pórech a 

 mají stěny vytužené četnými spirálovitými vlákny, 

 které ve dvou navzájem se křižujících směrech probíhají 

 a kapillaritu buněk ještě zvyšují. Spirálky chybí jen u něko- 

 lika exotických druhů, vzácně též u Sph. medium Limpr.; 

 vždy však jsou vyvinuty v korových buňkách větviček. U ostat- 

 ních skupin mívají korové buňky sice též někde póry, vlá- 

 kénka však vždy jim chybí, stěny těchto buněk jsou 

 úplně hladké. Vzhledem k této okolnosti rozdělil Bussow roku 

 1872 (2 p. 27) Sphagna na InophloeasíLitophloea; první oddělení 

 zahrnuje toliko Cymbifolia, s vláknitými buňkami korovými, 

 druhé všechny skupiny další, jejichž buňky korové mají stěny 

 hladké. Kůra u Litophloeí jest vždy v menší míře vyvinuta 

 než u Inophloeí. Buňky její jsou menší, často jen v jedné, 

 řidčeji třech až čtyřech vrstvách nad sebou; póry mají malé 

 a řídké. Nejméně vyvinutou kůru shledáváme u Cuspidat; 

 tam póry vůbec nejsou a buňky korové často jsou tlusto- 

 stěnné od dřevních nerozlišené, takže kůra vlastně chybí (Sph. 

 annulatum Lindb. Fil., Sph. obtusum Warnst.). Někdy jest 

 kůra jen na jedné straně obvodu lodyžky zřetelná (Sph. re- 

 curvum Pal. de Beau v.) 



Se stanoviska biochemického dlužno ještě připomenouti, že 

 blány huněčnc u Sphagna nejsou složeny jen z cellulosy, nýbrž i z látky 

 jiné, Milí o íi o vu reakci dávající; Czapek (Öster. hot. Zeitschr. 

 1899 p. 373. Flora 1899 p. 361.) nazval ji sphagnol. 



Lodyžka jest zpravidla jednoduch á, někdy bývá ale 

 též větvená. Větvení samotné lodyžky může býti dvojí: 



1. Nejčastěji jest větev vzrostlou innovační větví 

 vyvinutou z jedné větvičky ve svazečku. Tu pak bývá oby- 

 čejně tato větev silnější a delší než mateřská, osa která později 

 odumírá a zastoupena jest dceřinnou. 



2. Velmi zřídka se stává, že lodyžka sama se dělí ve dvě 

 větve naprosto shodné, tudíž dichotomieky. Že zde dicho- 

 tomie skutečně jest, potvrzuje i ta okolnost, že nejbližší lodyžní 

 lístek staví se nad vidlici, dělí úhel dichotomieky a nabývá 

 tak charakteru listu an gul ár ní ho, který jako typický 

 pro dichotomii objeven byl prof. Velenovským (3, T. p. 209.) 

 u Selaginell, Servítem pak u jatrovek. 



