České raselinníky. 25 



ných buněk; dřeňová vrstva přechází rovněž na periferii ve 

 vrstvu dřevní. Tato jest obyčejně z jedné vrstvy, někdy 

 však i ze dvou vrstev buněk složená, jež u druhů, majících 

 barevné lodyžní dřevo mají podobně membrány stejným 

 způsobem pigmentované. Poněkud odlišná jest však korová 

 vrstva, jež u větviček vykazuje více odchylek než u lo- 

 dyžky. Toliko u CymbifoUi jest kůra na větvičkách stejně 

 zařízena jako u lodyžky. Její velké a prázdné buňky jsou 

 rovněž hojnými póry i spirálními vlákénky opatřeny; tyto 

 jsou vždy vyvinuty, i u druhů, u nichž v lodyžní kůře 

 chybí, takže již podle větévky lze okamžitě příslušnost kaž- 

 dého Cymbifolia zjistiti. U ostatních skupin jest kůra vě- 

 tevná méně vyvinuta. Jest jedno vršte vná, bez vlákének a 

 postrádá obyčejně i pórů. Náhradou za tyto bývají pod in- 

 sercí větevných lístků vyvinuty zvláštní, velké, široké buňky, 

 jež dole jsou vakovité a baňkovitě nadmuté, nahoře pak na 

 jednu (vnější) stranu v delší neb kratší hrdélko vytažené a 

 tu pórem opatřené. Dle své podoby zovou se buňkami 

 r e t o r t o v i t ý m i neb ampullemi a slouží k zadržování 

 vody. Již na příčném průřezu větévky jsou tyto ampully 

 širokým svým luminem od ostatních drobných buněk koro- 

 vých dobře patrný. Retortovité buňky bývají různě vyvi- 

 nuty: nejlépe, typicky z evropských druhů má je vyvinuty 

 Sph. molluscum Bruch, méně typické jsou u Acutifolií, slabě 

 vyvinuté u některých Cuspidat. U Sphagnum rigidum Schpr. 

 nejsou žádné buňky retortovité, kůra větevná jest složena 

 ze stejných, čtyřhranných buněk jedním pórem opatřených. 



B. Listy. 



Pro Sphagna jest význačná heterophyllie; dlužno u nich 

 rozeznávati listy lodyžní, listy větevné a peri- 

 chaetiální navzájem často značně tvarem i vnitřní struk- 

 turou odlišné. 



Na mladých rostlinkách z protonematu nebo šlahounů 

 větviček starých individuí vyrůstajících, jsou listy z počátku 

 všechny stejné; teprve později počnou se listy lodyžní od vě- 

 tevných odlišovati. Známe však případy, kde rostlinka i v do- 

 spělém stavu má všechny lístky stejné. Takovéto formy zo- 

 veme i s op h y líní (Roll 4 p. 242), či lépe po příkladě 



