České vašelinníky. 27 



tato pozorována byla poprvé r. 1782. Hedwigem (1. c. p. 25. 

 tab. III. fig. 13. IV li), který vykládal protáhlé zelené buňky 

 mezi hyalinními se vinoucí jako »vascula«, cévy tvořící 

 v čepeli síť analogickou nervatuře listů jevnosnubných a 

 mající s touto stejný úkol. Teprve Moldenhawer r. 1812 

 poprvé vysvětlil, že čepel složena jest ze dvojích buněk, 

 čirých, spirálkami opatřených a zelených, jež jsou mezi čiré 

 vklíněny. E. 1836 Meyen ve svém pojednání »o nejnovějších 

 pokrocích anatomických a fysiologických«, jež poctěno vy- 

 znamenáním harlemskou Taylerovou společností, očividný 

 nález Moldenhawerův popřel. Čepel složena jest prý jen 

 z velikých buněk hyalinních, v nichž chlorofyll uložen jest 

 při stěnách. Zelené buňky, jež Moldenhawer udává, jsou 

 prý jen optickým klamem, zaviněným uložením chlorofyllu 

 u stěn a promítáním okrajů postranních stěn sousedních 

 buněk hyalinních. Proti tomuto fantastickému výkladu obrátil 

 se následujícího roku H. Mohl ve »Floře« ostrým způsobem, 

 takže Meyen prvotní své názory ještě téhož roku odvolal. 

 Znamenitě porazil Meyenovy »aus der Luft gegriffene Vor- 

 aussetzungen«, jmenovitě též pokud se týče pórů a spirálek 

 (viz tyto), Schimper (2 p. 44). Vývoj sítě buněčné byl však 

 dlouho záhadou. Přehlédněme starší neúplné výklady Schim- 

 perovy, Hofmeisterovy a Nägeliovy a všimněme si jen 

 názorů C. Müllera (Berol. 1. c. p. 197), který v poslední 

 době vývoj buněčné sítě velmi srozumitelně vykládá. Prvotní 

 čepel mladého lístku složena jest ze samých zelených bu- 

 něk rhombických, následek to periklinického a antiklinického 

 dělení segmentů; hoření ostrý úhel kosočtverečné buňky leží 

 vždy na straně k okraji, dolení ostrý úhel na straně k me- 

 diáně lístku obrácené. Dělení v čepeli pokračuje tak, že peri- 

 klinie se vytvoří rovnoběžně a v blízkosti nejhořejší stěny, 

 kdežto antiklinie rovnoběžně a blíže podélné stěny, jež jest 

 bližší okraji listu. Povstanou tak v čepeli triady buněk: 

 2 protáhlé kosodélníkové dceřinné buňky, akroskopická a 

 okrajová a kosočtverečná největší, zbytek mateřské; zatím 

 z této se vystěhuje chlorofyll do protáhlých buněk, jež před- 

 stavují nám již chlorocysty. Později následkem nestejného 

 růstu rovinného akroskopická buňka zelená se protáhne a zkřiví, 

 podobně i okrajová zkroutí, hyalinní rovněž prodlouží a po- 



