

České rašelinníky. 31 



byly r. 1812 Moldenhawerem, Meyenem však r. 1836 po- 

 přeny. Neboť: »Man denke sich die Blätter der Sphagnum- 

 arten, welche bekanntlich ans einer einfachen, fläehenförmig 

 aneinander gereihten Zellenschicht bestehen; und diese Zellen 

 sollen durchlöchert sein, so dass sie dem Eindränge jeder 

 Feuchtigkeit und der Lnft offen stehen! Wo soll denn in 

 diesem Falle das Organ der bildenden Thätigkeit seinen Sitz 

 haben?« (1 p. 124.) Póry, jež Moldenhawer popsal, pokládá 

 za kruhové vlákno po straně na stěnu buňky přirostlé. 

 Meyenovy »výzkumy« vyvráceny však brzo Mohlem a po- 

 zději Schimperem, jež dokázali, že póry jsou u Sphagen 

 skutečné perforace. 



Perforovány jsou více méně všechny hyalocysty lístků 

 lod., větev, i perichaet.; málokdy jen póry, a to ještě nejča- 

 stěji u forem submersních, schází. Sph. Pylaiei Brid., jež 

 Dodle všeho jest jen nějaké nevyvinuté Subsecundum, vůbec 

 pórů postrádá. Otvory v bláně buněčné slouží k rychlému 

 přijetí vody nebo par vodních, které se uvnitř buňky kon- 

 densují a v menší míře též k unikání vzduchu, když voda 

 rychle do prázdných a vyschlých hyalocyst vniká; vznikají 

 všechny různým způsobem resorbce blány buněčné. 



Zajímavo jest, že určité perforace a určité sestavení 

 jich bývá dosti konstantní, a proto dá se i někdy, ovšem 

 s reservou, užiti jako znaku systematického. Při tom různé 

 způsoby perforací blan buněčných jsou označovány jmény 

 specielními. Perforace může se díti velkými nepravidelnými 

 otvory, nebo drobnějšími otvůrky pravidelného elliptičného 

 neb kruhového tvaru. Nepravidelné velké otvory zovou sy- 

 stematikové skulinami; setkáváme se s nimi dosti často 

 u různých druhů hlavně v apikální části lístků větevných. 

 U Sph. fimbriatum Wils., Sph. Liyidbergii Schpr., Sph. 

 Russowii Warnst.. Sph. squarrosum Pers. bývají skuliny 

 často tak veliké, že po dvou, třech stěnu celé buňky vyplňují, 

 takže blána její jest úplně resorbována až na několik uzoun- 

 kých proužků, jež pak jako zdánlivá vlákna se táhnou; 

 proto též Russowem nazvána byla ps endo vlákna (1 

 p. 320). 



Pravidelné otvůrky v bláně buněčné zoveme póry; 

 jsou velmi jemné, takže okraj jejich za obyčejných okolností 





