36 XI. Karel Kavina: 



Zajíinavo jest, že stěny hyalocyst v basální části lodyžních 

 lístků u některých druhů, jako ku př. Sph. teres Angstr. neb Sph. 

 Girgensohnii Russ., vykazují četné záhyby na přič stěny probíha- 

 jící. Příčina a původ těchto vrásek jest neznámá. Dle Russowa 

 pravděpodobně vznikají tak, že stěny chlorocyst se kontrakcí značně 

 stahují a při tom ovšem stěny hyalocyst natahují, pak zase jsouce 

 elastické do původních rozměrů se vracejí; když pak na pružnosti 

 v pozdější době ztratí a chlorocysty, jsouce již odumřelé, více se 

 nestahují, stěna hyalocyst zřasnatí v oněch příčných záhybech. 

 Někdy mají hyalinní buňky v celém lístku lodyžním podobné po- 

 délné vrásky; ty vznikají nejspíše mechanickým způsobem, neboť 

 vyskytují se jen u druhů, jež nemají lod. lístky spirálními vlákny 

 vytuženy. Velmi časté v různých směrech probíhající záhyby v hya- 

 locystech mají lístky podivného Sph. Pylaiei Brid., jak jsem mohl 

 na starém exempláři v herbáři Musea král. Českého pozorovati. 

 Dle Warnstorfa jsou tyto vrásky zaviněny tenkostí blány bu- 

 něčné; také jsou na vnější straně, kde blána je velmi tenká, hustší. 



Listy sterilních větví se navzájem v celku co se 

 týče formy neliší. U Cymbifolií, Subsecund a Rigid jsou 

 oválné, namnoze silně vy duté, u S quarr os podlouhle ve j čité, 

 u ostatních skupin více méně kopinaté, až úzce podlouhle 

 kopinaté i šídlovité (Cuspidata). Velikost větevných lístků 

 jest různá; s největšími se setkáváme hlavně u Cymbifolií a 

 Subsecund, kde dosahují 3 — 4 mm délky. Avšak i některé druhy 

 ostatních grup rovněž značnými lístky mohou se vykázati, 

 ač pravidlem u nich přicházejí lístky menší. 



Po okraji lístků větevných táhne se, podobně jako u lístků 

 lodyžních, několik řad protáhlých tlustěnných buněk tvořících 

 známý okraj (margo), jenž zajisté má význam ochranný proti 

 roztrhnutí jemných lístků při mechanických nárazech, při 

 povodni, bouři, zamrznutí a podobně. Tentýž úkol podporuje 

 i to, že okraje svinují se dovnitř; tím povstávají též z lístků 

 jemné kapillární rourky, jež k lepšímu rozvádění vody při- 

 spívají. Loeske (1. c. p. 55) mylně vykládá okraj za xerofytní 

 zařízení a upírá mu význam mechanický. Warnstorf v nej- 

 novějším svém životním díle (33 p. 21) vykládá proti Loe- 

 skemu úzké okrajové buňky za assimilační prosenchymatické 

 buňky a připomíná, že mechanickému jich významu svědčí 

 i ta okolnost, že okraj u některých druhů v apikální části se 

 rozšiřuje, kdežto v basální části kryté listy předcházejícími, 

 jest užší. U Cymbifolií a Rigid a u Sph. molle Sulliv. jest 



