České rašelinníky. 39 



Hedw., Sph. cuspidatum [Ehrh.] Russ. a Warnst.) záhy za- 

 krňují a jako drobné lístky po prodlouženém psendopodiu 

 jsou rozsázeny. Jindy zase dlouho vytrvávají, objímajíce ještě 

 i po roce basi větévky, s níž již dávno tobolka odpadla (Sph. 

 fimbriatum Wils., Sph. acuti foliům Ehrh.). 



C. Orgány rozmnožovací a spor o g on. 



Sphagna jsou jednodomá nebo dvoudomá; vlastnost tato 

 není však pro určité druhy konstantní. Často u jednoho 

 druhu na témže stanovisku můžeme sbírati individua jedno- 

 domá i dvoudomá. Jen málo druhů jest, které určitý tento 

 stav zachovávají. Jest tudíž většina druhů póly očních, a 

 proto nelze užívati rozdělení pohlaví u Sphagen za systema- 

 tické dělidlo, jak ku př. Schimper 1858 a jiní po něm pro- 

 váděli. — »Květy« Sphagen nachází se vždy na postranních 

 větévkách v různém uspořádání. 



Samčí »květy« nahloučeny jsou v j e h n ě d y, amentula, 

 upomínající svým uspořádáním a zpravidla i živým zabar- 

 vením na podobné jehnědy některých Jungermanniaceí. Jsou 

 krátké, kyj ovité, s lístky hustě střechovitě se kryjícími, často 

 krásně nápadně zbarvené. Tak ku př. u Sph. acutifolium 

 Ehrh. jsou pěkně karmínové, u Sph. rubellum (Wils.) šar- 

 latové, podobně u Sph. medium Limpr.; Sph. cymbifolium 

 Hedw. má amentula žlutavá, někdy bledě růžová do oran- 

 žova, Sph. subsecundum (Nees.) Limpr. pěkně žemlově hnědá, 

 u Sph. cuspidatum (Ehrh.) Warnst, a Sph. recurvum (Pal. 

 Beauv.) Warnst, rezavě žlutá, Sph. molle Sulliv. bledě fia- 

 lová. Jindy zase jest samčí větévka zeleně zbarvená, takže 

 ztěží bývá k nalezení; tak tomu ku př. jest u Sph. fimbriatum 

 Wils., Sph. squarrosum Pers., Sph. teres (Schpr.) Angstr., 

 Sph. riparium Angstr. Po straně každého lístku nachází se 

 jedno anthericlium, a sice v téže jehnědě vždy na stejné 

 straně. Antheridia, jež byla poprvé r. 1782 objevena a po- 

 psána Hedwigem, souhlasí až na některé výjimky s anthe- 

 ridiemi Jungermanniaceí. Jsou kulovitá, někdy trochu kulo- 

 vitě vejčitá, a přisedají na větvičku na dlouhé bezbarvé 

 stopce. Kulovitá jich část jest průsvitavě bledě zelená na pe- 

 riferii obdaná zdánlivě samostatným prsténcem hyalinních 

 buněk; prsten tento však není nic jiného než průsvitná stěna 



