České rašelinníky. 49 



lučují a kterou ke své výživě hlavně na vrchovištích nezbytně 

 potřebují, neboť rozpouštějí jí výživné látky v atmosférických 

 srážkách a prachu zachycené. Leiningen, Zailer, Wilk a 

 Gully dokázali chemickými rozbory, že Sphagna v sobě cho- 

 vají značné množství kyseliny. Nejvíce kyseliny má Sph. ru- 

 bellum (Wils.) Kling., které má jí dvakráte více než Sph. 

 platy phyllum (Sulliw.), jež ze všech Spliagen nejméně má 

 kyseliny a méně jí též potřebuje, neboť roste za příznivějších 

 podmínek. Touto čistě chemickou theorií vysvětlovala by se 

 nejlépe vápnabojnost Spliagen. Poslední dobou však Warnstorf 

 mnoho se proti této theorii vyslovil; protidůvody jeho spočívají 

 hlavně na problematickém objevu Baumann -Gullyho, že 

 Sph afina žádnou kyselinu volnou nevytvořil jí; kyselina, jíž 

 Sphagna se vyznačují, vzniká prý dyalysou solí způsobenou 

 membránami hyalinních buněk majících kolloidální vlastnosti. 

 Zajímavé jest chování se Spliagen vůči vodě. Všechny 

 druhy jsou hygrofytní, některé i význačně hydrofytní, žijíce 

 po celý svůj život pod vodou ponořeny; jiné, jmenovitě Sub - 

 secundo, libují si spíše v životě amphibijním vybírajíce si 

 místa, která časem jsou vodou zaplavovaná a úplně ponořená, 

 jindy zase po celé měsíce nad vodou vynořená a vysýchající. 

 S podivným životem souvisí též celá anatomická stavba rost- 

 linky S plia g nové. Zajímavo, že ačkoliv jsou Sphagna vyslo- 

 venými hydrofyty, přece mají vyvinuty některé elementy upo- 

 mínající poněkud na xerofyta. Jsou to totiž právě hyalinní 

 buňky, jež se všemi svými zařízeními upomínají na vodní 

 shromažďovače, jež xerofytu vodu pro nepříznivou vegetační 

 periodu uschovávají. Hyalocysty se seskupují kol stonku v epi- 

 dermis velmi připomínající svou anatomickou stavbou na vodní 

 pletivo některých xerofytu jako ku př. Ficusů, Begonií, Ges- 

 neraceí, Orchidaceí, Bromeliacei atd. Mimo to hyalocysty 

 Sphagen jsou stavbou svojí skoro totožné s leukocysty Leu- 

 cobryaceí, většinou v tropech epifyticky na kůře stromů ro- 

 stoucích, a jež tudíž jsou charakteru xerofytního. Protože 

 Sphagna vykazují anatomickou stavbu listů i lodyžky podob- 

 nou, s jakou se shledáváme u xerofyt, byla poslední dobou od 

 Loeskeho (1. c. p. 56.) a Paula za xerofyta vykládána. Tento 

 paradoxní názor byl, pokud se týče špatného vykládání ně- 

 kterých zařízení, jako okraje listu, hyalocyst atd. odbyt vTarns- 



4 



