72 XL Karel Kavina: 



k disposici), jednak, že Sphagna jsou zpravidla polyocní 

 někdy dvoudomé, jindy jednodomé. Warnstorf r. 1884 

 v »Sphagnol. Rilckbl.« na základě tohoto znaku rozvrhnul 

 formy kol Sph. acutifolium Ehrh. se družící ve Sph. acuti- 

 forme Schlieph. et Warnst., k němuž patřily všechny formy 

 dvoudomé, a Sph. acutifolium (Ehrh.) Warnst., s květy jedno- 

 domými. Později však stanovisko toto opustil a Sph. acuti- 

 forme zrušil. 



Jako květy takáni tobolka neposkytuje nám žádného 

 rozlišovacího znaku. Všechny druhy mají stejně kulatou to- 

 bolku téhož složení. Rozdíl bývá v barvě tobolky, jež někdy 

 bývá tmavší, jindy světlejší, červeno- i žlutohnědá. Pseudo- 

 podium bývá rovněž různě dlouhé; na sušších stanoviskách 

 jest pseudopodium krátké, takže tobolka sotva z nahlouěených 

 listků perichaetialních vyniká, na vlhčích místech neb ve vodě 

 jest pseudopodium prodloužené. Okolnost tato však vyškytá 

 se u všech druhů stejně bez ohledu na charakter druhový. 



Nejdůležitější znaky rozlišovací skytají nám však lístky 

 větevné i lodyžní v celé své stavbě i formě. Důležité a 

 konstantní jest uložení chiorocyst v listech větevních, jež cha- 

 trakterisuje celé skuDiny; méně stálý bývá již tvar chiorocyst, 

 jenž měnívá se u submersních forem velmi značně (Sph. Lind- 

 bergii Schimp. var. submersum Limpr.) Nedá se tudíž tvaru 

 chiorocyst užíti jako důležitého znaku, zejména ne u Cuspidat, 

 jak poslední dobou Warnstorf činí; základní poloha však 

 trvá vždy nezměněná. Hylocysty větevných lístků dávají 

 několik znaků. Stěny jejich nesou u některých druhů papillo- 

 vité neb i jiné, hřebenovité výrůstky, jichž se u Sph. imbri- 

 catum (Hornsgh.) Rus. za hlavní znak užívá. Že však jest 

 to nesprávné, přesvědčíme se snadno jediným pohledem na 

 celou čepel listovou, kde v některých hyalocystech jsou vý- 

 růstky malé, v jiných dokonce i chybí. Důležitější jsou perfo- 

 race blan buněčných, jež bývají u některých druhů určitého 

 tvaru i sestavení. U jiných však druhů poměry pórové značně 

 jsou variabilní, takže nutno jich toliko jen jako podružného 

 znaku používati. Počet a velikost pórů řídívá se zpravidla 

 vlhkostí stanoviska; formy ve vodě neb pod vodou rostoucí 

 mívají zpravidla pórů málo, kdežto formy terrestní a na sušších 

 stanoviskách rostoucí mívají hojné póry. Rozhodně nutno se 



