České rašelinníky. 75 



Vzoru jeho následoval i Limpricht ve svém velkém díle me- 

 chovém, kde popisuje vždy nejprve typickou formu druhu, 

 a pak teprve odlišné od ní variety. Stanoviska svého Warn- 

 storf neopustil, avšak co z počátku toliko z praktických ohledů 

 uznával, rozšířil až do krajnosti, uznávaje, že k stanovení 

 druhu stačí jen jediný, třebas jen anatomický znak (33. před- 

 mluva). Práce Warnstorfovy basirují na EussowovĚ pojmu 

 druhu »als eine Formengruppe, deren Glieder untereinander 

 nach allen Richtungen verbunden, sich gegen eine zweite ähn- 

 liche Formengruppe scharf absetzt, sei es nur durch ein ein- 

 ziges Merkmal« (1. p. 311, 3. p. 416). S pojmem tímto musí 

 zajisté každý souhlasiti až na to, že k ohraničení druhu nestačí 

 pouze jediný znak, neboť tento často může býti proměnlivý. 

 Způsob takový pak vede k velikým zmatkům a tříštění Sphagen 

 na spoustu druhů, jak nejlépe ve Warnstorfově Sphagnol. 

 univ. vidíme. Oč lépe pojímá druh francouzský bryolog Cardot, 

 který jej definuje jako »tout groupe de plantes se distinguant 

 de ses congénères par des caractères morphologiques d'une 

 certaine importance et ne se rattachant pas à un autre groupe 

 par une chaîne continue de transitions, soit que ces transitions 

 n'existent pas et n'aient jamais existé, soit qu'elles aient existé 

 jadis et qu'elles aient disparu, soit enfin qu'elles existent actu- 

 ellement, mais qu'elles ne nous soient pas encore connues« 

 (1 p. 16. (32) . Pojímáme-li druh takovýmto způsobem, pak ovšem 

 nikdy tolik druhů jako Warnstorf uznávati nemůžeme. Jestliže 

 Warnstorf pokládá za pokrok popsati spousty špatných druhů 

 na místo klassických druhů vážných starších badatelů (33. p. 17. 

 pozn.) neznamená to, že by jeho počínání mělo býti správné a 

 stanovisko jeho lepší než Neesowo, Lindbergovo neb Schim- 

 perovo. Uznávali-li tito sphagnologové toliko Sph. subsecundum 

 není ještě znamením pokroku 13 druhů nových, v něž tento 

 druh Warnstorf rozdrobil! Právě tak není pokrokem i neu- 

 stálé měnění názorů a tím i druhů, variet i forem, v němž 

 si Warnstorf libuje. To vše vede k hrozným zmatkům, jež 

 veškerou další práci stěžují a také znemožňují. Vyslovuje-li 

 se Warnstorf r. 1881 (3. p. 15.) o úplné bezcennosti květů 

 jako znaku systematického a o 3 léta později znak tento uznává 

 a dle něho druhy rozděluje (9. p. 496.), popisuje-li jako dobré 

 druhy »druhy«, jež sám v brzkém čase degraduje na varietu 



