České rašelinníky. 95, 



Rostlinky mnohem útlejší než typ neb předešlá var. 

 Listy lodyžní téměř o polovinu menší, hyalinní buňky 

 v nich jsou z velké části bez vláken a bývají dělené; ko- 

 rove buňky lodyžky a větví však mají velmi 

 četná vlákna i póry. Hyalinní buňky hlavně v ba- 

 sami části větevných lístků mají na styčných stěnách 

 hřebenité výrůstky, jež někdy jsou četné a veliké, jindy 

 slabounké a sotva zřetelné. C h 1 o r o c y s ty na průřezu větev- 

 ných lístků jsou krátké, malé, rovnostranně troj- 

 úhle až trapezoické. 



Varieta tato, kterou poprvé r. 1835 Russow jako druh 

 pod starým jménem Hornschuchovým, a o pět let později 

 Sulliwant jako Sph. Austini popsal, rovněž není dobrým 

 druhem, ačkoliv podobně jako předešlá od moderních spha- 

 gnologů jako dobrý druh vesměs jest uznávána ; má však 

 oprávněnost ještě menší, neboť se od typ. Sph. cymbifolium 

 nepatrně liší. Jako rozdílné znaky jsou uváděny: 1. přítom- 

 nost hřebenitých lišten v hyalocystech větevných lístků, 

 2. habitus rostlinky, 3. velmi hustě vláknité buňky 

 k o r o v é, 4. forma chlorocyst. Pokud se týče prvého, a jako nej- 

 důležitějšího znaku uváděného, možno podotknouti, že Renauld 

 a Cardot popsali r. 1885 v »Revue bryologique« Sph. 

 affine, které později Warnstorf jako varietu laeve ke Sph. 

 imbricatum připojil (18 p. 372) a jež se vyznačuje právě tím, 

 že žádných hřebenitých výrostků nemá; Cardot 

 sám dobře upozorňuje (1 p. 35), že Sph. affine je interme- 

 dierní forma mezi Sph. cymbifolium a imbricatum. Roll pak 

 tvrdí soudě dle četných přechodů (1. p. 427), že papuly jsou 

 jen rudimentérní hřebenité výrůstky; Warnstorf sice názor 

 tento popírá (1. c. p. 372), protidůkazů však neuvádí. Pa- 

 puly a hřebenité výrůstky jsou zřejmě téže morfo- 

 logické hodnoty, mohou snadno jeden v druhý přecházeti; 

 okolnosti tyto však nijak ve stálosti tohoto znaku nesvědčí. 

 Ostatní tři znaky Russowem (5 p. 97, 98) udávané jsou rov- 

 něž malé ceny. Každý bryolog dobře ví, jak habituelně jsou 

 Sphagna variabilní, a že se druhy pospolu rostoucí často i rů- 

 stem napodobují; vedle útlých forem jsou též i robustnější 

 formy Sph. imbricatum, a naopak zase útlejší Sph. cymbi- 

 folium, takže nelze dle habitu pak oba tyto »druhy« vůbec 



