České rašelinníky. 101 



nachová, Větvičky nahloučeiiy po 4 ve svazečku, z ně- 

 hož 2 silnější oblonkovitě odstávají; jsou velmi hustě oli- 

 stené a kůra jejich složena z jedné vrstvy hustě vláknitých 

 hyalocyst. Svazečky nejčastěji jsou hustě na lodyžce za se- 

 bou sestaveny. Listy lodyžní jsou poněkud menší 

 než u cymbifolia (1 — 2 mm. dl.), tvaru rovněž pro- 

 táhle jazykovitého se širokou, zaoblenou špič- 

 kou jako u předcházejícího druhu, hyalocysty jejich však 

 jsou často řidčeji vláknité, někdy i s vlákny neúplnými. 

 Větevné lístky jsou rovněž menší než u cymbifolia 

 (1*5 — 1"8 mm. dl.), podoby však stejné: široce vejčité s ká- 

 povitě ohnutou, na okrajích zubatou špičkou, velmi vyduté 

 a uzounce resorbční rýhou lemované. Hyalinní buňky stejně 

 jako u cymbifolia vláknité, na vnější straně s četnými na 

 komisurách a v rozích buněk, kde jsou často póry podvojné 

 i potrojné, a s velikými skulinami v apikální partii čepele; 

 na vnitřní straně jsou velké póry hlavně poblíže stran. 

 Chlorofyllové buňky jsou na příčném průřezu 

 elliptičné uprostřed mezi hyalinními buňkami 

 se nacházející a od těchto dokonale uzavřené. 

 Perichaetialní lístky jsou veliké, široce vejčité naprosto 

 shodné s perich. lístky cymbifolia. 



Doudomé. Samčí větévky krásně nachové. T o- 

 b o 1 k a stejného tvaru jako u cymbifolia, spory však jsou 

 v prášku rezavě žluté, menší, toliko 25 ř* v průměru, a 

 jemně zrnité. 



Druh tento, jejž Limpricht na základě odlišného tvaru 

 a polohy chlorocyst od cymbifolia odtrhl, není rovněž, jako 

 správně Velenovský udává dobrým druhem. Červená barva 

 a menší rozměry, jimiž se zpravidla Sph. medium vyznačuje 

 není naprosto znakem trvalým. Často nacházíme formy ze- 

 leně neb hnědavě zbarvené a i silnější, takže jsou na první 

 pohled od typického cymbifolia nerozeznatelný. Pokud se 

 týče vláknitosti korových buněk, platí zde totéž, co jsme již 

 dříve při Sph. cymbifolium var. papillosum řekli. Zbývá 

 jediný znak, podoba a perikleistické uložení 

 chlorocyst; znak tento, jak jsme se na četných řezech 

 mohli přesvědčiti, jest konstantním. Mění se toliko po- 

 někud poloha chlorocyst, jež někdy bývá trochu excentrická) 



