České rašelinníky. ■ 121 



krátce uťatá a zoubkatá, zřídka ostře špičatá 

 (brasilské Sph. oxophyllum Warnst.) ; u Sph. laceratum C- 

 Müll. (Amerika trop.) jest špička zpravidla podélně 

 roztržená, jako shledáváme ku př. u našeho Sph. riparium 



o 



Angstr. Od pravidelného jazykovitého tvaru činí výjimku 

 Sph. fimbriatum Wils., jež má lodyžní lístky kopišťovité 

 a na široké špičce i po stranách třísnité. Někdy bývají ja- 

 zykovité lístky i v prostředku rozšířené, jsouce v prostřed 

 nejširší, jak můžeme pozorovati u vzácného Sph. molle Sulliw., 

 Sph. Apollinairei Paris et Warnst, (trop. Am.), nebo u he- 

 miisophyllní formy Schimperi- Warnst. (3. p. 51. pro var.) 

 obyčejného Sph. acutifolium Ehrh. Hyalocysty jsou vláknité 

 nebo i bez vláken, membrána jejich mívá četné póry, skuliny. 

 a často z velkých částí vůbec resorbována až na úzké proužky, 

 jež pak se jeví jako pseudovlcikna. Někdy nacházejí se i formy, 

 jež mají lodyžní lístky stejně vláknité i porovité a podobně 

 utvářené jako lístky větevné ; jsou to však většinou formy 

 mladistvé, nevyvinuté. Větevné lístky jsou malé sotva 

 přes 1*5 mm dlouhé, kopinaté s okraji zpravidla svinutými, 

 celými a úzce lemovanými; brázda resorpčníjestjen vý- 

 jimkou u Sph. molle Sulliw. (Sph. labradoren.se Warnst.) Na 

 špičce jsou větevné lístky krátce uťaté a drobně zoubkaté. 

 Hyalocysty jsou obyčejně hustě vláknité a mají na vnější 

 straně četné dvojpory v řadách podle komisur, neb v prostřed 

 stěn, někdy v apikální partii lístku drobounké póry širo- 

 kými prsteny hrazené; na vnitřní straně jsou obyčejně póry 

 velké, nehrazené, hlavně poblíže okrajů listu podle komisur 

 seřazené. Chlor ocy sty jsou na příčném průřezu troj- 

 boké, někdy i protáhle trapezoidní, vždy na 

 vnitřní straně listu mezi hyalocysty a na straně vnější 

 od těchto úplně zarostlé. Styčné stěny hyalocyst s chlo- 

 rocysty jsou vždy úplně hladké. 



Skupina Acutifolií Schliephackem poprvé vyznačená 

 jest velmi přirozená, obsahujíc druhy namnoze do sebe za- 

 sahující. Dle poslední monografie Warnstorfovy zahrnuje 

 63 druhů, jež většinou v Americe jsou rozšířeny, majíce 

 středisko v centrální tropické Americe, hlavně 

 v Brasilii, kde největší počet druhů endemických jest sou- 

 středěn. V menším množství jsou Acutifolia rozšířena 



