146 



XI. Karel Kavina: 



na konci v delší neb kratší špičku zúžené, 

 jež jest krátce uťata a drobně zoubkatá a má okraje do 

 vnitř ohrnuté. Okraje lemovány ovrubou k basi mocně 

 se rozšiřující; po stranách base listu jsou nepatrná ouška. 

 Hyalocysty jsou až do poloviny čepele hustě vlák- 

 nité, jen velmi zřídka bez vláken; blána má četné různě 

 veliké póry obyčejně v řadách podle komisur sestavené. 

 Lístky větevné jsou drobné 1 mm dlouhé, 0*5 mni široké 

 hustě střechovitě na větévce sestavené, po- 

 dlouhle vejčité až kopinaté, vyduté a na krátce 

 uťaté špičce drobně zoubkaté; okraje jsou 

 úzce lemované a do vnitř značně ohrnuté. Hy- 

 alocysty jsou hustě vláknité a na vněj- 

 ší straně četnými polokruhovitými dvoj- 

 pory při komissurách per foro váné; v api kal- 

 ní části jsou póry d r o b n é silným prstén- 

 cem hrazené. K basi na velikosti těchto pórů 

 přibývá, šíře prsténce však ubývá. — X a 

 vnitřní straně jsou póry podobně uspo- 

 řádány a kryjí se částečně s póry vnějšími. 

 Chlorocysty jsou na průřezu trojboké, na 

 vnitřní straně listu. Perichaetiální 1 í s t- 

 k y jsou velké, široce vejčité a zne- 

 náhla zúžené ve špičku na konci drobně zoub- 

 katou se svinutými do vnitř okraji, jež jsou 

 po celé délce široce lemované. Hyalocysty, 

 jež toliko v hoření části čepele jsou přítomny, 

 postrádají vláken a pórů, jsou však septy vy- 

 tuženy. 



Zpravidla j e d n od o mý, někdy též dvou- 

 domý. Samčí větévky jsou kyjovité živě 

 červené. Často plodný (srpen, začátek září). 

 Tobolky drobné, červenohnědé; spory žluté 22 — 25 p v prů- 

 měru. 



Jsouc jaksi středem celé skupiny Acuufolií vykazuje 

 Sph. acutifolium značnou variaci pokud se týče habitu, lod. 

 lístků i barvy, takže od různých autorů popsáno bylo na 50 

 odrůd, z nichž však většina jsou jen lokální formy. Nejča- 

 stější formy u rostlinek českých by byly: 



Obr. 7. Sph. acu- 

 tifolium; ve sk. 

 vel.»Močidla«u 

 Mšena. 



