150 XL Karel Kavina: 



Polyoení, většinou však jednodomé. Samčí větévky 

 jsou krátké, kyj ovité, zarůžovělé. Tobolky malé, hnědé, po vy- 

 prášení kalíškovitě protáhlé. Spory žluté, hladké., 21 — 25 f* 

 v průměru (sec. Warnst. 33. p. 106.). 



Nemění se ani tak vzrůstem jako spíše barvou: 



f. viride Warnst. Acutifol. Gruppe 1888 p. 112 pro var. 

 Syn.: var. virescens Warnst. Samml. eur. Torf m. no. 68., 

 70., 72. E ostlinky trávově, někdy i šedozelené, oby- 

 čejně štíhlé. Na stráních, v úvalu lesních cest. Někdy na 

 zvláště stinných stanoviscích jest r o s 1 1 i n k a t e n k á, š t í h 1 á, 

 až 15 cm vysoká, tmavě zelená, s lodyžními lístky význač- 

 ně trojboce jazykovitými, majícími hyalocysty v api- 

 kální části slabě vláknité. Koste často pospolu s vytáhlými 

 sterilními lodyžkami Polytrichum commune (Weberova cesta!), 

 (subf. gracillima Warnst, in öster. bot. Zeit. 1895 XLV. p. 

 141. pro f.) 



f. roseum Warnst. Acutifol. Gruppe 1888 p. 112. pro 

 var. — Rostlinka zarůžovělá, v hlavičkách červenavá. 

 Řidší forma. 



f. pollens Warnst, ibid. p. 112. pro var. Syn.: var. pal- 

 lescens Warnst. Samml. eur. Torfm. no. 69., 162., 164., 387., 

 388. Celá rostlinka vybledle zelená. 



Libuje si v močálech a příkopech horských 

 lesů; do rovin zřídka sestupuje. Vyškytá se v celé střední 

 i sev. Evropě a sev. Americe sporadicky. V Čechách po- 

 měrně častěji než v jiných zemích byl nalezen. V severních 

 Čechách a Krkonoších byl na několika místech stanoven (Čes. 

 Lípa, Jestřebí, Wartenberg, Cvikava, Harta, Doubice (Schtf., 

 Schmidt, Mat.), Labský důl (Schtf.), Weberova cesta, Mel- 

 zergrund (!), Česko-saské Švýcarsko (Mat.), Nová louka v Ji- 

 zerských horách (Mat.) ), v Budohoří (Eothava (Bauer) ), 

 Šumavě (Eisenstein (Vandas!), Kubice (Vel.!), Vyšší Brod 

 fScHiF.) ), u Litomyšle (Klapálek!). 



Sph. quinquef avium poprvé Braithwaitem 1880 jako 

 Lindbergova varieta Sph. acutifolia publikované a Warn- 

 storfem r. 1886 na druh povýšené, neliší se od Sph. acu- 

 tifolia n i čí m leč štíhlejším vzrůstem, kratšími a šir- 

 šímilístky lodyžními apětiřadým uspořádáním 

 lístků větevných. Znaky tyto však jsou málo stálé; často 



