České rašelinníky. 195 



sestavené, na vnitřní pak vždy četnější, velké ne- 

 hrazené póry podobně seřazené. Větevné lístky jsou 

 široce vejčité, 1*5 — 4 mm dlouhé, silně vycluté, s okraji 

 úzce lemovanými, slabě podvinutými. Hyalocysty jsou krátké, 

 řídce vláknité; mají na vnější straně č e t n é v hu- 

 stých krásných perlových řadách podle komis- 

 s u r uspořádané dvojpory a na v n i t ř í jen řídké p o- 

 d o b n ě seřazené dvojpory s p s e u d o p o r y. C h 1 o r o- 

 c y s t y jsou pravoúhlé, někdy nepatrně trapezoické, na obou 

 stranách volné. 



D v o u d o m ý; samčí větévky zpravidla hnědě zbar- 

 vené, tobolky drobné, hnědé, spory rezavě žluté, 30 — 37 ,« 

 v průměru (sec. Warnst.). Velmi vzácně plodný. 



Tvoří statné i jemné odrůdy, jež by se daly u českých 

 rostlinek rozvrhnouti ve 2 řady: 



1. var. rufescens (Nees) Bryol. germ. 1823 p. 15. pro 

 spec. Rostlinky velmi statné, 25 — 40 cm dlouhé, masově 

 červené, někdy tmavohnědě olivové, s odstálými 

 větévkami krátkými a tlustými, a s listy větev- 

 n ý m i p ř e v e 1 i k ý m i, až 6 m m dlouhými. 



2. var. pungens Roth Eur. Torfm. 1906 p. 63. tab. X. 

 fig. 11. pro spec. Rostlinky útlé, v řídkých, žlutozele- 

 ných trsech, s větévkami odstálými, dlouhými, 

 v tenkou špičku pr o taženými, řídce olistěnými 

 as listy větevnými drobnými, sotva 2 mm dlouhými. 



Takto Russovem vymezený a námi pojatý druh Sph. 

 inundatum se nám lépe zamlouvá než moderní názor Warn- 

 storfův, který vedle Sph. inundatum Russ. rozeznává ještě 

 celou řadu »specií« (Sph. obesum Warnst., Sph crassicladum 

 Warnst., Sph. rufescens (Nees) Limpr., Sph. turgidulum 

 Warnst., Sph. auriculalum (Schimp.) Warnst., Sph. aqua- 

 tile Warnst., Sph. bavaricum Warnst.) rozlišených vesměs jen 

 minuciosními znaky velmi nestálými. Sph. obesum jest skoro 

 shodné Sph. crassicladum', liší se od něho toliko jen menším 

 počtem pórů a menší vydutostí listů větevných. Sph. crassi- 

 cladum pak samo od Sph. inundatum jen nepatrně hlavně 

 uspořádáním pórů se liší; póry však počtem i velikostí jsou 

 variabilní, takže i samo rozdělování Russowa v Enantiopora 

 a Homopora, v některých případech je illusorní, jako na př. 



