Ovogenetieké studie. 13 



U Stenobothra toto pseucloproíatieké stadium nevystu- 

 puje tak jasně jako u Diestrameny, hlavně proto, že tvar 

 chromosomal integrací vzniklých je odlišný, rovněž tak uspo- 

 řádání jejich. I v našem případě nastává v této části vaječné 

 trubice integrace chromosomů. Je vidět jak nejen lininový 

 podklad, ale i particule chromatinové se zhušťují, chromosomy 

 nabývají ponenáhlu pevnějších obrysů, jak je to znázorněno 

 na obr. čís. 3 a. Definitivní tvar jejich je však odlišný od 

 onoho, který Vejdovský našel u Diestrameny. Chromosomy 

 této periody u Stenobothra nejsou solidní, kompaktní jako 

 byly chromosomy v jádrech konečného vlákna před mitoti- 

 ckým dělením, nýbrž ukazují jasně svoji strukturu, své složení 

 ze 2 částí, z lininu a chromatinu. Jsou to mohutné tyčinkovité 

 útvary, poněkud do oblouku ohnuté, jichž základ tvoří sloupec 

 lininový kol něhož vine se chromatin ve formě niti spirálo- 

 vité. (Tuto strukturu objevil Vejdovský, a budu míti ještě 

 příležitost zmíniti se o tom při chromosomech na počátku 

 druhé periody vzrůstu.) 



Obrázky č. 3b a 4 ukazují nám poměry v našem pří- 

 jDadě a zajímavý tvar chromosomů. Jsou pořízeny dle hämato- 

 xylinových praeparátů, které, zvláště dobarvujeme-li světlou 

 zelení nechávají jasně prosvítati lininový substrát chromo- 

 somů. Také brasilin skýtá výborné služby a na preparátech 

 jím zbarvených, zvláště mikroskopuj eme-li při umělém světle 

 vystupuje přímo ohnivě světlý podklad oproti temně zbarve- 

 nému chromatinu. Bohužel nepodařilo se mi barvení safrani- 

 nem- violetí, které dle Vejdovského má dávati nejkrásnější 

 výsledek. 



Takto utvořené chromosomy nejsou všechny stejné a 

 zvláště jeden vyniká svou velikostí nad ostatní (obr. 4.). 

 Tímto stadiem zakončena je prvá perioda vzrůstu. Jádra do- 

 sáhla dosti značných rozměrů (srov. obr. 1. a 3.); rozhra- 

 niěení buněk dosud není, a jádra stále spočívají ve společné 

 plasmě. Ale patří toto konečné stadium v prvé periodě vzrů- 

 stu k nejmarkantnějším zjevům ovogenesy u Orthopter, a 

 musí býti objekt už velmi špatně fixován a barven, aby uniklo 

 oku. pozorovatele, jako se to stalo Giardinovi u Mantis a 

 Buchnerovi u Gryllus. 



Xa velikosti, které ovogonie právě dosáhly, zůstávají ny- 



