Ovogeuetické studie. 21 



sluha objevení změn, které musí ckromosomy prodělati, a tím 

 též zásluha správného vysvětlení a vyplnění této mezery. 

 Diestramena byla zmíněnému autoru neobyčejně příznivým 

 k tomu materiálem. Neméně však vhodným objektem je Ste- 

 nobothrus, na němž já jsem konal svá pozorování a podařilo 

 se mi zjistiti až na maličkosti správnost všech objevů Vejdov- 

 ského, takřka slovo za slovem. 



Nejdůležitější úlohu ovšem tu hrají zase chromosomy 

 a vtiskují svými změnami celému pochodu charakteristický 

 ráz. Většina autorů se domnívá, že chromosomy vzniklé spoje- 

 ním 2 leptonemů nejsou jednotný, nýbrž že 2 a 2 vlákna se 

 pouze těsně sblížila, zachovavše však svoji samostatnost a 

 ihned potom opět se rozestupujíce. Orthoptery však nám do- 

 kazují, že tomu tak není. Mixochromosomy vystupují zcela 

 zřetelně jako útvary jednotné a po nějaké štěrbině, ukazující 

 buď na jejich párový vznik, nebo dokonce snad na počínající 

 opětné štěpení, není v nich stopy. Mixochromosomy delší dobu 

 zůstávají na vrcholu plného svého rozvoje, ale pak nastává 

 opět katachromase (ztráta barvitelnosti) . Tato byla u Ortho- 

 pter vykládána Giardinou tím způsobem, že chromosomy vy- 

 sílají na strany amoebovité výběžky, kterými spolu anastomo- 

 sují, ztrácí chromaticitu a konečně tvoří opět reticulum ja- 

 derné. Büchner v ovogenesi cvrčka nechává již v synapsi vy- 

 tvořiti se tetrady, (!) které se brzy úplně rozpustí. S těmito 

 nálezy jsou pozorování Vejdovského a moje vlastní v úplném 

 rozporu. 



Svrchovaně zajímavý pochod katachromase počíná tím, 

 že lininový podklad chromosomů působením šťávy jaderné 

 zduří a následkem toho přelévá se za hranice chromatické spi- 

 rály. Tato na počátku zachovává svůj tvar a intensivní zbar- 

 vení, kterážto stadia na mých praeparátech jsou dosti hojná. 

 Později spirálovitý chromonem intensitu zbarvení z části 

 ztrácí a linin zduřuje čím dále tím více. V těchto jádrech je 

 krásně na praeparátech fixovaných Herrmannovou tekutinou 

 viděti, jak uprostřed zduřelého lininu probíhá chromonem, 

 který ovšem více není s to, aby udržel podobu pravidelné spi- 

 rály, nýbrž nabývá tvaru nepravidelně vinuté čáry. Tím však 

 není ještě pochod ukončen. Zduření lininu dostupuje ko- 

 nečně svého vrcholu, chromonem zmizí z jeho středu, a místo 



