28 XV. Jindřich Veselý: 



v tomto místě jsou umístěny ony intensivně se barvící koule. 

 V jiných případech jsem opět konstatoval, že tyto útvary 

 v sousedních buňkách jsou spolu spojeny, tvoříce jakýsi mů- 

 stek mezi dvěma ovogoniemi. Tu je již rozluštění snadné: ne- 

 máme tu co činiti s ničím jiným, nežli se zbytkem po vřeténku 

 (il residuo fusoriale, Giardina), které Giardina i Günthert 

 zobrazují pro Dytiscidy. Ovšem u Dytiscidů se zbytek vře- 

 ténka barví plasmaticky, kdežto zde basicky. Příčinou bude 

 asi zvláštní konsistence plasmy. Rozmnožovacími děleními do- 

 sáhnou gonie patřičného počtu. 



Carabidae a Dytiscidae jsou čeledi velmi příbuzné, pa- 

 třící obě do skupiny Adephag. Též trubice vaječná je u obou 

 čeledí stejně stavěna; očekávalj sem tedy s určitostí, že nastane 

 nyní, po dokonaném rozmnožení ovogonií, totéž co bylo již ně- 

 kolikráte popsáno pro Dytiscidy, totiž utvoření hmoty chro- 

 matické (massa cromatina Giardinova) a differenciační dě- 

 lení. V tom jsem se zklamal. Při nejlepší vůli nemohl jsem 

 bezpečně dokázati ani tvoření se chromatického tělesa, ani dif- 

 ferenciačního dělení. Možná však, že příčinou toho je pouze 

 nepatrná velikost objektu, nebo že chromatická hmota se 

 v tomto případě chromaticky nebarví (což možno zjistiti ně- 

 kdy i u samotných Dytiscidů) a unikne tak našemu zraku. 

 Soudím tak z toho, že ovogonie v tom oddílu trubice vaječné, 

 který následuje po rozmnožovacích děleních, tedy v onom pá- 

 smu, které odpovídá Giardinově »zóně di moltiplicazione«, je- 

 ví uspořádání rosettovité (obr. 12.), právě tak jak je Giardina 

 popisuje pro Dytisca. To by opět poukazovalo ktomu, že i zde 

 dochází k differenciačním dělením. Ponechám si pro po- 

 zdější dobu rozhodnutí otázky, zda u Carabů je differenciační 

 dělení či nikoli, a vrátím se nyní k líčení dalších osudů buněk 

 vaječných, které jsme opustili v podobě znázorněné obr. 13. 



Další pochod vyznačen je opětovným čilým dělením, 

 které vždy u jedné skupiny buněk nadchází současně. Dce- 

 řinné buňky dělí se dříve ještě, nežli se od sebe úplně oddě- 

 lily a takovým způsobem dostáváme rosettovité uspořádání 

 buněk (obr. 12.), které uvádí Giardina při differenciačním 

 dělení u Dytiscidů. 



Toto ustavičné dělení děje se na úkor plasmy, které stále 

 ubývá, až konečně tvoří jen nepatrný, slabě se barvící dvů- 



