30 XV. Jindřich Veselý: 



stě na povrchových řezech, vystupuje spirálovitý chromonem 

 vinutý kol lininového podkladu dosti zřetelně (obr. 16.). 



Kromě mixochromosomů vidíme v jádře oocyt v tomto 

 stadiu silně se barvící těleso nepravidelných obrysů, které je 

 snad analogií »chromatické hmoty« Dytiscidů, nebo accessori- 

 ckého chromosomu cvrčka. Ovšem je divno, že vystupuje te- 

 prve nyní a velmi záhy opět mizí. 



Tímto stadiem počíná druhá perida vzrůstu; oocyta ná- 

 hle počne vzrůstati. Zvláště plasma tvoří čím dále tím rozsáh- 

 lejší dvůrek kol jádra a barví se intensivně Heidenheinovým 

 hämatoxylinem. Jádro ovšem též vzrůstá, a chromosomy do- 

 sahují značné velikosti a úplného rozvoje. 



V dalších změnách chromosomu a v tvoření vnitřního 

 jádra nalezl jsem v mnohém analogii se Stenobothrem. Není 

 to však příliš snadné zjistiti tento pochod, neboť obyčejně 

 hned po stadiu s mixochromosomy následuje jádro s několika 

 menšími »nucleoly« nebo s jedním velkým; také zduření lininu 

 a svlékání chromosomu není tak zřetelné jako u Orthopter. Pa- 

 trně linin přechází přímo v obsah jádra, neboť málo kdy se 

 podaří zjistiti paralininové pruhy na preparátech. 



Tvoření vnitřního jádra děje se následujícím způsobem: 

 Na konci každého chromosomu utvoří se krůpěj v podobě ma- 

 lého nucleolku, která v dalším pochodu se zvětšuje. V tuto krů- 

 pěj splývá chromonem pachynemů a záhy vidíme, jak ze zvět- 

 šeného nucleolku vyčnívá zbytek chromonemu jako krátký vý- 

 běžek. Naprosto nemůže býti sporu, že v tomto »nucleolku« 

 je soustředěn chromatin bývalých mixochromosomů, neboť po 

 nich není více ani stopy, a ve zvětšeném jádře (tentokráte již 

 váčku zárodečném) jest jen několik »nucleolku«, tmavě se bar- 

 vících. Tyto nucleolky se sbližují a splývají v jediný veliký ku- 

 lovitý útvar »vnitřní jádro«. Tento útvar je to, co dosud v li- 

 teratuře nazýváno skvrnou zárodečnou, což zvláště na Cara- 

 bech snadno je poznati, neboť zde »vnitřní jádro« zvi. po fi- 

 xaci Herrmannovou tekutinou má charakteristické vlastnosti 

 »skvrny zárodečné« dřívějších autorů. Chromosomy nesvlé- 

 kají se vždy všechny stejně, a tak v některých jádrech vidíme 

 jednak již nucleolky, jednak ještě celé chromosomy. Také v 

 mnohých případech nesplývají teprve nucleolky, nýbrž ehro- 

 monemy splývají dříve než se sbalí a tak dostáváme silné vl- 



