42 XY. Jindřich Veselý: 



Na základě těchto fakt dospěl jsem k právě vyloženému 

 pojímání těchto stadií a v tomto svém náhledu byl jsem je- 

 ště upevněn sledováním dalších změn chromosomů. 



Mixochromosomy (Pachynemy). 



Chromosomy, které sbaleny jsou a zdánlivě splývají s 

 tělesem chromatickým, jsou leptonemy, které i zde musí pod- 

 stoupiti parallelní kopulaci za příčinou utvoření mixochro- 

 mosomů. Obrovský nucleolus zachovává po nějkou dobu 

 tvar kompaktní koule, nadmíru intensivně přijímací všech- 

 na jaderná barviva. Potom však změní svou polohu, i tvar a 

 přiblíživ se ke stěně jádra, utvoří známý poloměsíěitý ú- 

 tvar, který popisuje Giardina i Gtünthert. Současně s tím- 

 to pochodem differencují se z »nucleolu« opět chromosomy. 

 Vidíme, kterak z něho vybíhají tenká vlákna chromosomová, 

 vždy v páru k sobě přiblížená. Z prvu je mezera mezi nimi 

 ještě široká, ale zužuje se stále, jeví se již jen jako úzká 

 štěrbina a mizí konečně úplně. (Debaisieux obr. 39, 47.) Chro- 

 mosomy takto vzniklé liší se úplně od předešlých generací 

 chromosomových. Jsou to mixochromosomy. 



»Nucleolus«, který v tuto dobu je přimknut k stěně ja- 

 derné v podobě půlměsíce podstupuje též nápadné změny. U- 

 měrně s pokračujícím vývojem pachynemů pozbývá schopno- 

 sti barviti se intensivně basickými barvivy a tinguje se jenom 

 šedivě, barvíme-li pouhým hämatoxylinem, a hnědě, nebo 

 zeleně, dobarvujeme-li oranží nebo světlou zelení. Objemu 

 jeho ubývá; kdežto dříve zabíral asi 2 / 3 jádra, zabírá nyní 

 sotva polovinu; počínají tvořiti se v něm četné vacuoly a vů- 

 bec nabývá konsistence houbovité. Je to prvý krok k nyní na- 

 stávající degeneraci. 



Na základě těchto, bezpečně zjištěných dokladů dospěl 

 jsem k jinému názoru na význam hmoty chromatické, než 

 jaký dosud v literatuře ovládal. »Chromatickou hmotu« ne- 

 můžeme identifikovati s »accessorními chromosomy«, které 

 se objevují ve spermatogenesi hmyzu a ssavců. Rovněž tak 

 nelze pokládati ji za »trophochromatin«, neboť jak praví 

 Vejdovský, musela by se pak objevovati pravidelně u všech 

 živočichů a nesměla by státi v tomto případě tak ojediněle. 



