366 : PETRUS NIKITIN, (8. 8.1 
In poetae nescio cuius versibus, qui Consol. ad Apoll. с. 15 р. 110 D 
ір. 270 Веги. | afferuntur: 
той үйр та 080۷۵ ۷۵۷۵, тоб 6: Ауёс 
меүас боуаа те 1501006 ў Etoëns ۷ 
(е05ас аћасстс auyev’ "EXAna novias; 
drat?” ёс سح‎ паде ход Addas 50005 
Wyttenbach Bacóv non admodum feliciter in 8290у mutabat. Ego, cur 4 
legere non liceat, non intellegere me confiteor. Cfr. Theocr. 16, 74 - 
$ Жос h Ayıdlebs ӧосоу piyas f, Вирус ۰ 
Eiusdem epistolae consolatoriae с. 31 p. 117 E |р. 287, 19 Bern.] 
editur: тетобелдіуәу 9 істіу &v9ocoy GE EEGEN бл: Врауђу ۷ 
про траву пиле ol бохобутес бюро ze (йу ёттєрїтдол. Sed nihil est cur 
a consolationis auctore, quisquis Ше fuerit, lusum verborum tam frigidum 
aut dedita opera quaesitum aut, cum temere elapsus esset, non animadver- 
sum concedamus. Itaque Madvigii (Advers. I p. 622) coniecturam irerAy- 
феуд, quae novissimo editori Moralium ne mentione quidem digna visa 
est, recipiendam arbitramur. Similis est ratio corruptelae qua hic Mo- 
ralium (p. 517A = p. 625,38 Duebn.) locus inquinatus est: ode, & 
ті ŒxOVÉTOU Үғдоло полотромисуфу An табтута, 00406 тїз ۵000 
проауећфу TOV ۵۵۵۵۵6۵۷ обтос oi та TOV раЌбуюу хохӣ (11596, 
7200/۷۵/0۷۵0 тїз удео éauroig. Nam hic etiam propter verbum cum 
тро praepositione compositum factum est, ut librarius, cum quae поп satis 
attente legerat non magis attente ex memoria scriberet, eadem praeposi- 
tione aliud verbum auxerit. Delendam esse verbi mooatodéuevoy syllabam 
primam Duebner in editione sua recte significavit?). Mihi ne тбу aisdavo- | 
uevoy quidem legi posse videtur. Requiri opinor aut rêv аіс9<оуореуоу aut 
TÒ aladavönevov. | 
Ad consolationis е. 34 p. 120 B [p. 294, 1 Bern.] verba: si ۵ à ۷ 
т@А\а!@фу TOTTOV те ход ФіЛосбфюу 2бүо: ёстіу Anne Фостер 4 rer 
ойто xal тої езбе) Еті roy nerardakavrwv ёст: тї; ТА) xat проє?ріа, х492- 
тер №үєтол, xal (6065 ты йтотетаүріуос ёу à діатрідоуоту ai тотоу duy at, 
хала Әлтібас буку се Gef тері toU шахарітоу uitoc cou, бт тойтос GUYXATA- 
219191 сиуёсто: Wyttenbachius adnotaverat: «Leve fortasse quibusdam 
videatur, quod monemus comma inter Suen et сте ponendum esse cum 
Stephano Aldo et plerisque omnibus libris, non inter ойто et xai, ut voluit 
Reiskius et iam antea fecerat Xylander non animadvertentes vim parti- 
culae сото, quae hoc loco non refertur ad бстег, sed ad ei... Etenim ei — 
ore significat consequentiam si — tunc. Plutarchus Adv. Epicur. р. 1100 D: 
22) Vide de hoc errorum genere Nauckii Anal, erit. (Hermae vol. 24) p. 462. 
Mélanges gréco-romains. T. VI, p. 14. | 
