Unders ogelse over Vormen og Glommen. 27 

 Elvstykket No. 2. 



Ved lavefte Vand har man i nordre Ende af 

 denne Elvdeel, ligefom i fdndre Kant af No. 1, en 

 fra Veftfiden udgaaende Grund, der aldrig blottes og 

 f om Itrækker fig forbi Gjetnæs; denne Grund tilkorer 

 den langs veftre Bred, indtii forbi Doknæsevjen lig- 

 gende Doknæsfand. Vinterlobet retter fig efter den- 

 ne Forfanding, faaledes at Strdmrafet paa fornævnte 

 Strækning gaaer langs det oftre Land; om Vinteren 

 er Doknæsfanden ganfke blottet. Fartdierne have 

 Ingen Vanfkelighed ved at pasfere Renden, da Dybet 

 er beftemt og jævnt; ved hdiefte Vandftand erStrdm- 

 haftigheden ei over 2 Fod formedelft den Bredde, 

 Elven da indtager, ogfaa feile Baade til disfe Tider 

 over Sanden, benyttende fig af Opevjerne. Derimod 

 er Slrdmmen ei faa let at pasfere ved Middel- og la- 

 vefte Vandftand, thi da maa man nddvendig holde fig 

 paa Dybet. 



Ligeud for Maaevjen eller for Doknæsevjen, for- 

 andrer Ldbet fig og gaaer over til den anden Side, 

 dannende nu paa Oftficlen den ftore Grund Rbkholt- 

 paalen, Retteligft burde man vel kalde alle fremftik- 

 kende, med Landet fammenhængende Grunde For- 

 ftrande, da Bredderne i Elvens Vinterftde dannes af 

 dem, og under denne Benævnelfe findes lignende 

 Banker herefter anfdrte. 



Af og til ere Bredderne fiærkt ruinerede af El- 

 vebrud eller Underflcjæring, ifær er faadant Tilfældet 

 oven og nedenfor Kommisrud og ved Rokholtpaalen. 



Hovedaarfagen til Elvens mechanifke Indvirkning 

 paa Bredderne er, at disfe efferhaanden udplyndres 

 for de Bufke, der faa villigt voxe ved dem og forn 



