118 Schive 



fteds foranledige Affætning af hvad de forte med fig, 

 og efterfom Oplægningen ei allene fkedde i Flomti- 

 den, men og ved de lavefte Vandftande, faa var Fol- 

 gen at den beftandig (trakte iig længere ned og fted- 

 fe vil vedblive at berove Oieren mere af dens Are- 

 al. Men da Våndet, efterfom Forfandingerne forhoi- 

 edes, altid i et aftagende Tidslob bedækkede dem, faa 

 fulgte ogfaa heraf, at Elven ftedfe affatte mindre paa 

 dem, og derfor hæve de nyere og dybere liggende 

 Forfandinger fig langt hurtigere end de gamle, hvilke 

 forft feent og maafkee flet ikke naae faa hoit at Van- 

 ket aldrig ftaaer over dem; uanfeet de aarlige Paalæg 

 og Vegetabiliernes Forraadnelfe. Thi den tilftrom- 

 mende Vandmængde, antaget Aar om andet at være 

 lige ftor, forn ei finder tilftrækkeligt Aflob gj en ne ni 

 Morkfosfens Katarakter, vil have fin fæd vanlige Plads; 

 men da alle Forfandinger hæve fig efter hvert Aars 

 Paalæg, faa maa ogfaa Våndet ftige for hvert Aar» 

 Man kan heraf uddrage, at naar Oierens oprindelige 

 Vand engang efter nye Aartuiinders Forldb er alde- 

 les udjaget og den hele Slamkifte (hvilket denne Soe 

 med al Ret kan kaldes) fy Id t, faa ftige Flomvandene 

 langt hoiere end nu, thi de nuværende lave Forfan- 

 dinger ville paa den Tid være af eens Hoide med de 

 bag ved liggende, og disfe endnu mere hævede» Ved 

 lavefte Vandftand faae man da iftedet for en Indfoe 

 kun et Flodleie, hvorpaa Glommen, Nit- og Leerelvene 

 lobe ud gjennem Mdrkfosfen. Men en flig Foran- 

 dring ligger uberegnelig langt frem i Tiden, endfkjondt 

 gamle Folk i Omegnen af Indfoen paaftaae at Vån- 

 det nu ftiger hoiere ved Flommen end forhen, hvil- 

 ket de dog ikke tilfkrive den fande Aarfag, men fore- 

 give at nogle i Morkfosfen nedfaldne Klippeftykker 



