Jádro a jeho dělení u Micrococcus ochraceus a Sarcin. 5 



jsou stejné až ua to, že u individuí tmavých není patrný achromatický 

 dvůr kolem cbromatiuové koule. 



Omezíme se na tomto místě na stručný popis právě podaný. 

 Jen ještě několik poznámek dlužno přičiniti. Červené zbarvení chro- 

 matinu je tak stálé, že conc. acid. aceticum glaciale, všechno odbar- 

 vující a i rozpouštějící, nedovede aspoň po dost dlouhou dobu ani od- 

 barviti tento chromatin. — Chceme-li nahlédnouti do vnitra individuí 

 tmavých, stačí přidati kapku glycerinu pod krycí sklíčko. Na- 

 stane odbarvení a diferenciace barvy aniž by barvou vytaženou se 

 zabarvilo zorné pole, což není bez významu pro pozorování. Účinek 

 tento vzniká utvořením kyseliny boroglycerinové, mírné to kyseliny 

 organické, ač glycerin je neutrální a borax basický. V tomto případě 

 ovšem samozřejmě nedostaví se metachromasie jádra ani po sebe delším 

 prodlení praeparatu ve vlhkých komůrkách. 



Dalším ne nezajímavým zjevem je množství maličkých kuliček 

 sedících na různých individuích, hlavně z takových míst kultury, 

 kde vrstva mikrokokků je v direktním kontaktu se živnou půdou. 

 Kuličky tyto barví se tedy bledomodře, i když přisedají na individua 

 temná. Jodem se barví červenohnědě, jsou ale ve vodě nerozpustné. 

 Není to tedy glykogen, nýbrž amyloidy. 



Sarcina rosea i lutea vykazují struktury za klidu i v dělení 

 totožné. Není tedy třeba znovu je popisovati. Specielně pro Sarcina 

 lutea zjistil jsem jeden zjev, který rozhodně stojí za zaznamenání. 

 Text. fig. II.) 



Sarcina lutea roste, přeočkována na agar velmi divoce — asi 

 tak divoce jako je známo na př. pro Corynebacterium {Bacillus) cli- 

 phtheriae. Již za několik hodin jeví se v linii očkovací řada krásně 

 žlutých perliček. Vezmeme-li odtud jehlou trochu materiálu, uděláme 

 v kapce vody suspensi bakterií, obarvíme atd. — dostaneme mimo 

 typické kokky ohromné množství plasmatických světlemodře obarvených, 

 chromatinové koule obsahujících, trojhraných, čtyřhraných, ledvinitých 

 a. t. d. těles. 



Je zřejmo, že se jedná o pravá syncytia, způsobená divokým 

 vzrůstem tohoto mikrokokka. Jádra dělí se totiž tak rychle, že plasma ne- 

 stačí se děliti. Protože ale dceřinná jádra mají jakousi tendenci odpuzující, 

 protáhnou plasmu ve svém smyslu. Tak na první figurce textového 

 obrázku II. rozdělilo se jádro na dvě a jedno dceřinné hned se za roz- 



