Nález monosomu u ssavců. 3 



posuzovati i námitky Fickovy o povaze heterochromosomů. Jediné, co 

 by mohlo význam připisovaný heterocliromosomům oslabiti, bylo by 

 omezené vyskytování jich pouze u malé, silně v organisaci specifi- 

 kované skupině Hexapodů a snad i Arachnidů. Tuto námitku však 

 Fick nečiní, ba nevytýká ani, že dosud jen v několika skupinách 

 hmyzů heteroehromosoiny dokázány byly, což ovšem na váhu padati 

 nemůže již s ohledem na to, že dosud málo zástupců Hexapodů 

 jiných řádů hmyzových bylo vyšetřováno. Význam heterochromosomů, 

 zvláště monosomu, by tedy na jisto vystoupil, kdyby v té neb oné 

 formě objeveny byly ještě v některém jiném kmeni živočišném a sou- 

 hlasily aspoň morfologicky s těmito tělísky u hmyzu nejlépe známými. 

 A jest tedy úkolem tohoto sdělení uvésti v platnost v jisté míře pře- 

 kvapující fakt, že monosom ve stejných poměrech morfologických ob- 

 jevuje se i při spermiogenesi ssavců. Je-li však toto tělísko konstantním 

 průvodcem i v buňkách chámových, nejvyššího a nejdokonalejšího 

 kmene živočišného, musil býti již mým předchůdcům nápadným, 

 zvláště když se uváží, že literatura o spermiogenesi obratlovců dosáhla 

 do dneška ohromného čísla a že veliká část této literatury pojednává 

 i o vývoji spermií u ssavců. Jisté jest, že poprvé o našem monosomu 

 prvý zmiňuje se r. 1888 v. Ebner, ač možno již u starších jeho před- 

 chůdců tělísko to zobrazené zjistiti. Týž však, jako všichni před ním, 

 označují heterochromosom názvem „Kernkorperchen" a píše o něm 

 takto (pag. 260): „Während der Ausbildung des lockeren Knäuels .. . 

 ist fast immer ein durch seine ausgezeichnetes Grösse, färbbares Korn 

 das ebenfalls der Kernmembran anliegt (Kernkörperchen) zu sehen." 

 Po něm 1896 popisuje Moore toto tělísko na str. 285 jakožto „a cu- 

 rious secondary nucleolus". 



Nejobšírnější zprávu o našem heterochromosomů podává M. v. 

 Lenhossék (čti Lenhošek) 1 898 na str. 251 takto : „ Nun besteht im Kern 

 dieser Spermatocytenform noch ein merkwürdiges Verhalten, das, wenn 

 auch schon da und dort angedeutet, die Aufmerksamkeit der Forscher 

 bisher nicht in gehörigem Maasse auf sich gezogen hat. Die Win- 

 dungen des Chromatinknäuels lassen bei den mittelgrossen Spermato- 

 cyten stets oder wenigstens sehr häufig eine bald kleinere, bald 

 grössere Stelle an der Kernperipherie frei — sie kann so gross sein, 

 dass sie fast der einen Hälfte des Kernes entspricht —, so dass also 

 ein mit der Luftkammer des Hühuereies vergleichbarer Raum zu 

 Stande kommt; gewöhnlich sieht man eine Schlinge quer an der 

 freien Stelle vorbeiziehen. In dem Raum erblickt man nun stets 

 einen 2—2*5 f* grossen, elliptischen, linsenförmigen Körper, bald der 



