6 VII. Jan Svábeník: 



Důvod pro tento názor jest neskonale pozvolný vývoj a snad pomalý 

 postup zraní spermato- a oogonií. 



I. Zevní charaktery. 



Vnější vzezření druhů, jichž pojednání moje se týká, jest známo 

 z prací dřívějších autorů [Villot, Vejdovský, Camerano, Linstow] a 

 proto zmiňuji se jen několika slovy o zevních charakterech nového 

 druhu G. montenegrinus. Samička má tělo válcovité, ku přídě zúžené, 

 hlava však podobně jako u samečků jest širší než následující partie 

 těla. Terminální část hlavy jest bílá a za ní následuje černý pás kol 

 dokola. Ostatní tělo jest barvy temně hnědé. Sameček má přední 

 polovici těla se stran sploštilou se dvěma laterálními světlými pásy 

 na zad se táhnoucími. Hlava jest podobně upravena jako u samičký a 

 barva celého těla jest poněkud temnější. Pozorujeme-li tělo pod mikro- 

 skopem, vidíme na něm nepravidelně roztroušená světlá místa. Zadní 

 konec jest rozštěpen v dokonalou vidlici, při jejíž basi spatřujeme 

 chitinovou lamelu podoby půlměsíce. Otvor kloakální vyúsťuje na vy- 

 pouklém místě těsně před zmíněnou lamelou a jest obklopen temnou 

 skvrnou; u samičky nalézá se kloakální otvor v zářezu mezi dvěma 

 hrbolky, v něž se zadní konec dělí. Zářez zmíněný pokračuje ku přídě 

 jako temná páska. Zadní partie jest jak u samečka, tak také u sa- 

 mičky ozdobena temnými a světlými podélnými pruhy. Délka těla 

 jest u samičky 19 cm 1 mm, u samečků 21 — 23 cm, 



II. Cuticula. 



U všech Gordiů skládá se cuticula ze dvou vrstev: vnější ho- 

 mogenní a vnitřní vláknité [Grenacher 1868, Villot 1881, Vejdovský 

 1886, 1894, Camerano 1888, Montgomery 1903, Rauther 1905]. Tyto 

 vrstvy zjistil jsem také u druhů mnou zkoumaných. Vnější homo- 

 genní cuticula tvoří u druhu G. preslii a G. íolosanus známé areoly, 

 přes které táhne se však ještě jedna jemná průsvitná vrstvička, jak 

 shledal jsem u G. preslii a u mladé parasitní samičky G. tolosanus 

 (Tab., obr. 19.)- Tuto kreslí již Vejdovský (1894) u G. pustulosus a 

 Rauther (1905) popisuje ji u druhu G. tolosanus. Tato vrstvička však 

 záhy i s hyalinní hmotou mezi areolami odpadá, takže na dospělém 

 hlístu spatřujeme jen holé areoly. Na přídě u G. preslii tvoří areoly 

 úplně souvislou vrstvu, která haematoxylinem na černo se barví (Tab., 

 obr. 4. ; hmc). Souvislý pás areol objevuje se též na ventrální straně kloa- 

 kální partie (Tab. obr. 15.). Původ areol jest pochybný. DIoMontgome- 

 ryho (1903) povstaly secernací žlaznatých buněk hypodermis. 



