



Příspěvky k anatomii a histologii Nematomorph. 25 



buněk parenchymatických a chrornatická substance jejich přítomna 

 jest zde v podobě čtyř velmi jasně vystupujících velkých chromosomů. 

 O přítomnosti těchto čtyř krásných chromatických pentlic přesvědčil 

 jsem se na praeparatech prof. Vejdovského, jež mi laskavě ukázal. 

 Jádra pohlavního epithelu i velké spermatogonie v luminu rour se 

 nalézající mají vždy po čtyřech pentlicích chromatických, nucleolu 

 však nelze zde nalézti. V celém individuu jsou spermatogonie na 

 stejném stupni vývoje, toliko v zádi nabývají chromosoiny jiné struk- 

 tury : „Je mehr nach hinten, umso angeschwollener erscheinen die 

 Chromosomen, aber solche Stadien sind im Grossen und Ganzen 

 spärlicher, indem die Chromosomen ziemlich rasch eine andere Ge- 

 stalt annehmen. Ohne besondere Umgestaltungen durchzumachen, ver- 

 ändern sich die Chromosomen nämlich zu neuen Kernen. Es giebt 

 hier keine kinetische Theilung; der wahrscheinlich zuerst im Kerne 

 der Spermatogonien vorhandene Kernfaden zerfällt in vier Chromo- 

 somen, und jedes von diesen stellt einen neuen Kern vor." Každá 

 spermatogonie rozdělí se ve čtyry díly a tak vznikají první spermato- 

 cyty; dalším dělením těchto povstává nová generace spermatocytů a 

 konečně z těchto tvoří se spermatidy. 



Mně nepodařilo se nalézti tak mladých samečků, jaké měl prof. 

 Vejdovský k disposici. Moji parasitní samečkové měli spermatové 

 roury již naplněné drobnými spermatocyty, jichž chrornatická struktura 

 byla velmi nejasná. To způsobeno asi vlivem chloroformu, jímž jsem 

 před praeparováníin brouky omámil. Toliko poslední v červenci nale- 

 zený sameček měl jádra spermatocytů ostře differencována ; tento také 

 byl přímo ze živého brouka vyjmut. V jádrech spermatocytů (obr. 

 v textu 4, «, ß spc) vstupuje v popředí jeden nucleolus ve středu 

 uložený, kol něhož rozložena jsou jemná lininová vlákna. 



Po vytvoření spermatogonií regeneruje pohlavní epithel a jest 

 v mladých parasitních červech velmi ostře vyznačen. Od okolního 

 parenchymatického pletiva odlišuje se svým pravidelným uspořádáním. 

 Plasma jeho buněk jest mnohem hustší se zrnitou strukturou a jádra 

 jsou malinká, temně se barvící. V dospělých formách epithel tento 

 často úplně mizí, takže objevují se spermatové roury ohraničeny toliko 

 buňkami parenchymatického pletiva. Tak jest tomu u našich známých 

 druhů G. preslii a G. tolosanus. Odlišným i v tomto ohledu od do 

 savadních druhů jest G. montenegrinus, jenž si zachovává regenero- 

 vaný epithel pohlavní v podobě velmi úzké vazivové epitheliální vý- 

 stelky spermatových rour po celý život podobně jako u samiček 



